 Muzica
 Da, o să pun la final generalizările, pentru că sunt destul
 de simple
 Și aș vrea să facem distorsiunile încă mai aveți energie
 Și voi și eu
 Și la generalizării relativ simplu
 Distorsiunile
 înseamnă de fapt că
 modul meu de gândire
 a, ca metaforă drăguță despre distorsiuni, știți care e?
 v-ați dus vreodată într-o
 cameră a oglinzilor
 în spații din ăstea de joacă, așa
 azi, uite, duci acolo
 și te arată gras
 sau slab, sau mic
 sau un alt, sau nu stiu cum.
 Te uiti si vezi ca e imaginea ta.
 E, distorsiunile astea fac.
 Modifica ceea ce este real
 si ghici cum o sa gandesti tu.
 Nu o sa-ti dai seama
 ca ceea ce tu gandesti
 este modificat, este distorsionat.
 Tu vei imagineaza-ti asa.
 Daca tu ai vedea doar imaginea distorsionata din totdeauna,
 ghici ce ai gandit.
 Ai gandit ca aia este realitatea.
 Ei, asa se intampla.
 Noi traiem cu o gramada de asemenea distorsiuni
 si consideram ca nu sunt distorsiuni.
 Ca sunt normale, asa stau lucrurile.
 Hai să vi le zic aceste distorsiuni.
 Și după aia intrăm pe rând să le discutăm
 și să vedeți că nu o să vă placă să vină cineva să vă spună
 asta e distorsiune, e doar în mintea ta, nu e adevărat.
 Nu o sa-ti placa chestia asta.
 O sa zici, n-ai dreptate.
 O sa te infuri pe mine, poate.
 Tocmai am folosit distorsiuni.
 Am folosit o distorsiune care se numeste citirea gandurilor
.
 O distorsiune care, datorita faptului ca avem filtru
 acestei distorsiuni în minte, noi ne credem capabil să cit
im gândurile celorlalți.
 Știu că nu-ți convine ceea ce-am zis.
 Îmi dau seama că te plictisești.
 Îmi dau seama că ești curios.
 Nu mă iubești.
 Cate aceste afirmații vin, iar persoana care le emite...
 Ce crezi că-și zici în minte?
 Acum o să emită o afirmație de care știu că e greșită.
 Nu, persoanele chiar cred că știu ce e în minte a celuilalt
.
 Și tu acum zici, uneori am dreptate, știu că asta e în m
inte a celuilalt.
 Nu.
 Nu știi.
 Inclusiv asta, când am zis, oamenii cred că știu ce-i în m
intea celuilalt, este o distorsiune.
 Este o citire a gândurilor. De unde știu eu ce-i în mintea
 celuilalt?
 A crede că știi cei în mintea celuilalt implică de fapt ca
 modul harta mea mentală să îți o atribui și ție.
 Că altfel n-am cum să știu ce e în mintea ta.
 Eu consider că dacă eu gândesc așa și tu gândește așa.
 Asta este distorsiune. Nu este real.
 Prea multă liniște în sală, de ce?
 Ziceți, hai!
 De obicei la distorsiuni, salance pe să fiarbă!
 La ștergeri... da, sună logie.
 Bă, dar la distorsiuni...
 Da, da, da.
 Distorsiuni... N-are cum să fie așa, nu e adevărat.
 Zitare, că nu am auzit.
 Bravo!
 Să desizați că trebuie să fii foarte atent ca să-ți dai se
ama că de fapt sunt distorsiuni.
 Suntem atât de obișnuiți să emitem distorsiuni încă nu le
 mai observăm.
 Fac parte din limbajul de zi cu zi.
 Filtrele noastre fac parte din limbajul de zi cu zi.
 Ma stiu, am zis ca stiu eu ca sunteti...
 Ar trebui sa fiti entuziasmati, sa fiti curiosi.
 Asa e.
 Dar asta nu inseamna ca si tu trebuie sa fii la fel.
 Nu inseamna ca si tu trebuie sa gandesti la fel, stii?
 Faptul că eu presupun că știu ce gândești tu,
 e un fals, că eu nu știu ce gândești tu.
 Doar că, atenție, vă zic partea de manipulare de aici.
 Oamenii sunt atât de obișnuit să creadă că ei știu ce gânde
ște celălalt,
 încât când celălalt îi spune ceva,
 îi zice, știu că te-ai gândit la asta,
 te văd obosit, ești cam obosit.
 Îmi dau seama că acum nu-ți convine, nu știu ce.
 Te văd nervos, știi?
 Orice chestie de genul ăsta, pentru că-i atât obișnuintă, o
amenii nu mai contestă.
 Sunt atât de obișnuiți să creadă că unii știu ce-i în minte
 a celorlalți și unii și ceilalți, încât de obicei nu mai
 contești.
 și când nu contești o afirmație, ea devine reală.
 Sub conștientul tău acceptă ca reală.
 Persoana care o aude, deci persoana care o aude, de obicei
 nu contestă
 când cineva folosește această citire a gândurilor.
 Pur și simplu lasă...
 O să folosesc citirea gândurilor cu voi
 și o să...
 Pur și simplu, o să acceptați ceea ce zic eu fără să
 contestați.
 Ce am făcut acum?
 Exact. Ați zisat că era citirea...
 O să acceptați ceea ce zic eu fără să contestați. Era deja
 citirea gândurilor.
 De unde știu eu că o să acceptați fără să...
 Contestați.
 Totdeauna, când spun ceva ce tu cred că gândești,
 vine din harta mea mentală, nu din harta ta mentală.
 Totdeauna, când am senzația că eu știu ce e în mintea ta,
 e distorsiune.
 Și aici, la această distorsiune,
 foarte mulți oameni din sală îmi spun,
 nu e adevărat, eu chiar știu.
 Ce am făcut acum?
 Da, să esizați!
 Deja că...
 Și aici, cei mai mulți oameni din sală
 îmi spun, nu e adevărat, eu chiar știu.
 Asta-i tot citirea gândurilor.
 Și generalizare, da,
 vorbim după.
 Nu-ți pasă de mine.
 Să esizați?
 Nu-ti pasă de mine. Ce știu?
 Știu eu că în mintea ta, tu te gândești că nu-ți pasă de
 mine.
 Mă cresc prost.
 Nu mă iubești.
 Observați?
 De câte ori nu ți s-a întâmplat să citești gândurile?
 Gândurile. Si fii atent.
 Cand tu citești gândurile,
 ți se pare normal. Dar fii atent.
 Cum te simți?
 Când vine cineva la tine,
 ai o discuție cu cineva
 și îți spune
 Știu eu că de fapt
 ai vrut să mă înșeli,
 ai vrut să mă părăsești,
 ai vrut să îmi faci rău.
 Știu eu că ai vrut să îmi faci rău.
 Și tu
 ți s-a întâmplat vreodată ceva de genul.
 să fii acuzat pe nedrept de o intenție.
 Cine a trecut prin așa ceva?
 Cum te-ai simțit?
 Ai simțit revoltă în momentul ăla,
 când cineva te acuză pe nedrept
 că ai avut o altă intenție decât ai avut tu.
 Asta se întâmplă la citirea gândurilor.
 Citirea gândurilor este unul din mecanismele
 cele mai distructive în comunicare.
 Când tu îți dai voie să folosești citirea gândurilor,
 de obicei o să simtă celălalt revoltă.
 Când celălalt folosește citirea gândurilor cu tine, te sim
ți tu revoltat.
 Ce e de făcut la citirea gândurilor?
 Da.
 Deci, hai să mai luăm câteva exemple de citirea gândurilor.
 Nu mă placi.
 Știu eu că nu mă placi.
 Nu-ți place de mine.
 Nu mă suporti.
 Poftim.
 S-a uitat la mine cu ură.
 Mă urăște.
 Asta este tot citirea gândurilor.
 Știu eu că ăla simte asta față de mine.
 Că mă urăște.
 Întrebarea aici este...
 Pe ce te bazezi?
 De unde stii asta?
 Bine, sau poți să dai cu paruș, să zici
 Wow, ai putea să faci un spectacol de citirea gândurilor
 prin telepatie.
 Dacă vrei să fii blând ca mine.
 Cât de frecvent credeți că folosești citirea gândurilor?
 Zilnic, când suni partenerul și nu-ți răspunde la telefon,
 știi tu ce-a făcut, ce face și cu cine.
 Când vine încruntat și nu-ți dă atenție,
 Dar stii tot ce-ai in minte a acelei persoane.
 Nu-i pasa de mine.
 Si saracul, sau saraca femeie, saracul om are ceva, nu stiu
, stres la lucru
 si deci nu-i mai pasa de mine, nu-mi acord de atentie, nu
 mai sunt important.
 Si pur si simplu proiectez si acum, stii, faptul nu e ca do
ar ma gandesc asa,
 Faptul e că eu îmi croiesc viața, iau decizii și mă simt,
 simt emoția în funcție de ce.
 În funcție de cum am văzut eu realitatea.
 Iar realitatea este, nu mă mai iubește.
 Are ceva cu mine.
 Nu-i pasă de mine.
 Adică, ce rămâne după filtrare?
 De aia mă tot repet, îmi cer scuze dacă mă tot repet.
 Mă repet tocmai pentru că vreau să înțelegeți că realitatea
 mea este una care vine după filtrări.
 Realitatea este că persoana respectivă, nu știu, e obosit,
 e încruntat, îl doare ceva, havarna.
 Și tu zici, mă uraște.
 Vine, nu știu, a fost la dentist, știi?
 Tocmai încă mai funcționează un pic anestezia.
 Da, zi!
 Și zici, ai de capul meu cât mă urăște ăsta, vrea să-mi
 tragă un pum.
 Îl simt eu, îl văd eu că mă urăște, nu mă suportă.
 Asta-i citirea gândurilor.
 Cum faci?
 Pui întrebarea, de unde știi?
 Pui întrebarea, de unde știi care sunt elementele care-ți
 spun că ai dreptate, că asta gândește acea persoană?
 Sau întreb, tu chiar ești telepat?
 De unde stii?
 Asta cu telepatia?
 Băi, dacă întrebarea asta îi dă încredere care e dreptate,
 deja nu prea mai ai ce să faci acolo.
 Pentru că bine că nu l-ai întrebat, tu chiar poți să zbori?
 Ești Superman, știi?
 Deci, da.
 Atenție, o altă problemă legată de citirea gândurilor.
 Dacă eu cred că pot să-ți citesc gândurile tale,
 consider că și tu poți să-mi citesc gândurile mele.
 Și imaginați-vă în relația de cuplu.
 Dacă ți-ar păsa de mine, ai ști ce-mi doresc, cadou, de zi
ua mea.
 Ai putea să-mi citesc gândurile dacă ți-ar păsa de mine?
 Să zizați?
 Nu mă pare chestia asta.
 Nu sunt telepat, poți să răspunți.
 chiar dacă te iubesc, asta nu mă face să îți pot citi gând
urile.
 Spune-mi tu ce îți dorești.
 Dar se simzați că vi se pare ciudat să trebuiați să spui ce
 îți dorești
 și că ar trebui partenerul, dacă te iubește, să știe ce îți
 dorești?
 Da sau nu? Hai fiți sinceri.
 Câți dintre oameni ar spune
 Dacă partenerul mă iubește, nu trebuie să știe ce îmi dores
c.
 Nu înseamnă că trebuie să știe ce îmi doresc.
 În general, oamenii nu gândesc așa. Oamenii zic
 dacă mă iubește, știe ce îmi doresc, ce îmi place, ce visez
.
 Da sau nu?
 Avem această, ca hartă mentală, despre iubire, despre relaț
ie.
 Partenerul ar trebui să știe care-ți dorințele mele.
 Ce îmi doresc? Ca asta înseamnă să mă iubească.
 Greșit.
 Să înțeziți? Harta mentală greșită despre relații.
 Și ai așteptări de la partener că ar trebui să îți citească
 gândurile.
 Bă, dar dacă mă iubește...
 Bă, dar dacă te iubește nu înseamnă că devine telepat.
 Ori noi avem această așteptare,
 dar de ce nu știe că acum am doresc o cină romantică, să-mi
 petrecem amândoi?
 Că nu știe!
 Că nu i-ai spus!
 Păi da, dar i-am spus acum trei ani!
 De ce nu ține minte?
 Că are și altceva pe capă, pentru tine e foarte valorosă
 asta, pentru celălalt, poate nu e atât de valorosă asta.
 Să însizați? E tot citirea gândului. I-am spus acum trei
 ani ar trebui să ține minte.
 Ar trebui să țină minte. E despre mintea celuilalt.
 Apare lucrurile astea în relație?
 Văd foarte multe persoane care acum și-au pus un blocaj și-
au zis, nu e, eu nu accept chestia asta.
 Asta așteptam! Bravo! Felicitări!
 De unde știi?
 Ești sigur că nu te înșeli?
 Căutați să identificați această citire a gândurilor, în
 primul rând, la voi.
 Avem tendința să credem că știm cum gândește celălalt.
 Ar trebui să știi că îmi place chestia asta dacă mă iubești
.
 Unde ar trebui să o știu?
 Să știți că a sparge miturile acestea de citire a gânduril
or
 îmbunătățește enorm orice comunicare.
 Mai ales în relația de cuplu, dar orice tip de comunicare
 este extrem de îmbunătățită.
 Să-i spui celuilalt că nu-ți cităște gândurile sau că nu-i
 citești gândurile
 și să știi că tu nu poți să citești gândurile celuia, că
 trebuie să-l întrebi.
 Nu o să presupui că e într-un fel sau altul.
 Pur și simplu trebuie să te întrebi,
 băi, cum te simți?
 Ce gândești?
 Că nu știu.
 Dacă nu-mi spui, o să fac presupuneri
 și nu o să fie adevărate, o să fie alea din mintea mea.
 Nu o să fie alea din mintea ta.
 Din păcate, societatea noastră, pentru că...
 pentru că știința nu a fost în societatea noastră, în parte
a asta a Europei,
 știința nu a avut o valoare foarte mare, noi am fost educa
ți să gândim neștiințific.
 Deci noi, ca educație, noi nu suntem niște oameni care gând
esc științific,
 pentru că asta a gândit științific înseamnă de fiecare dată
 să te întrebi ce dovez ai.
 Știți cum mai pun eu, când mai lucrăz cu persoane, le zic?
 Ok, de unde știi? Știți ce-mi zic? Simt.
 Simt eu chestia asta.
 Și eu zic, bun, dacă te duci în fața unui judecător cu ac
est argument, îi convinge?
 Nu. De ce? Că n-am dovezi. Bingo.
 Dacă n-ai dovezi pe ceva ce zici tu, nu cumva te minți sing
ur?
 Oameni buni, suntem într-un proces de dezvoltare personală.
 Nu există dezvoltare personală cât timp te minți singur, câ
t timp tu crezi
 că dacă o să aprins trei lumânări, o să fie bine,
 nu există creștere.
 Pentru că te minți singur.
 Te amăgești.
 Trebuie să întrerupem odată amăgirile,
 dacă vrem cu adevărat să creștem,
 în orice domeniul din viața noastră.
 Sunt atât de multe amăgiri în sfera financiarului din viața
 noastră,
 în sfera relațiilor din viața noastră,
 în sfera emoțiilor din viața noastră.
 Sunt o grămadă de asemenea amăgiri.
 Distorsiunile, întrebările ăstea toate,
 de fapt anulează amăgirile noastre.
 De câte ori nu ai știut tu ce e în mintea celuilalt?
 Dar dacă îți puneai întrebarea,
 Dar pe ce dovezii mă bazez eu acum când zic asta?
 Țin aceste dovezi în fața unui judecător?
 Asta să-ți pui întrebarea.
 Dacă nu țin acele dovezi în fața unui judecător,
 înseamnă că te minți singur și ești mântru de asta.
 Îți dai seama că e o metaforă, nu?
 În fața unui judecător.
 Adică trebuie să fii sigur că sunt dovezi și nu interpretă
ri.
 Faceți distinția între ce interpretează un om și faptul
 respectiv.
 Cred că avocații știu diferența asta sau cei care lucrează
 în domeniul juridic.
 Am văzut un accident sau am interpretat ce am văzut acolo?
 E o interpretare sau e un fapt?
 Atenții la interpretări.
 problemele cele mai mari in viata le au oamenii care nu se
 bazeaza pe fapte, ci se bazeaza pe interpretariile pe care
 le dau ei.
 Te vad pe tine incrunatat si zic, e suparat, are probleme,
 a avut niste dificultate, s-a certat cu sotul.
 Si de fapt persoana respectiva, eu doar vad tensionea
 respectiva si poate ca o doare ma seama.
 Să sețizați?
 Faptul faptic este doar încruântarea buzelor,
 ochii nu știu cum, tendința de să stea cu capul nu știu cum
,
 interpretarea, suferă, e nervoasă,
 nu avem voie să trăiem după interpretări dacă vreți să ave
ți o hartă mentală curată.
 O hartă mentală curată care te duce unde vrei tu,
 nu conține interpretări.
 Interpretările ne blochează.
 Interpretările sunt calea spre a ne bloca drumul.
 Voi mai dau o distorsiune.
 Cum vi s-a parut asta cu citirea gândurilor?
 Vreau parerile voastre despre citirea gândurilor.
 Avem microfon?
 Am experimentat asta cu citirea gândurilor si copiii acasa,
 că mă aștept să știe ce vreau eu de la ei fără să le spun.
 Și eram anul trecut într-un...
 Și nu-ți vine să te comporți ca și cum ei ar trebui să știe
?
 Da, da, da. Chiar mă supăr pe ei, pentru că nu cu cei aprop
iați.
 Pentru că cu cei străini nu mă gândesc așa că ar trebui să
 știe,
 dar cei apropiați mă aștept să cunoască modul meu de gând
ire, harta mea.
 Adică ei să-ți citească gânduri lăție.
 Da, da, da.
 Și chiar le dau la picioare, spun eu, așa, mă supăr pe ei f
ără să...
 cu ei să știe că eu m-am gândit într-un anumit fel care ar
 fi trebuit să-l știe ei.
 Da.
 Dar doar cu ei apropiați.
 Da.
 Da.
 Da.
 Da.
 Ce mai lăndemână.
 Da.
 Mă interesează unde vedeți aplicarea practică în viața vo
astră
 să însizați ceva legat de ce a fost, de ce este, de ce ar
 putea să fie,
 legat de citirea gândurilor.
 Te rog.
 Nu știu dacă s-aude.
 Aș vrea ca să puntez care e diferența între intuiție și cit
irea gândurilor.
 Uneori, deci din punctul meu de vedere,
 intuiția este atunci când persoana din fața ta,
 chiar dacă îți ascunde adevărul,
 tu îi poți interpreta mimică, gestică,
 creerul îți transmite niște semnale
 și tu știi,
 Chiar dacă cel din fața ta nu spune adevărul,
 sau intuiești adevărul.
 Și de asemenea, cea de-a doua întrebare, cum se împacă
 scena aceea în care unul dintre participanții la un exerciț
iu
 în calitate de explorator de care ne vorbea ieri,
 îl durea piciorul și îl simțea înghițat
 doar jucând rolul unchiului care a suferit o amputare,
 iar eu, care stau în fața omului,
 respectiv, nu pot să-i citesc gândurile.
 Așa, și care e întrebarea?
 Întrebarea este care e deosebirea
 între a intui și citirea gândurilor.
 Ai definit foarte clar ce înseamnă a intui.
 Înseamnă că am un bagaj de cunoștințe,
 știu deja că dacă nările sunt dilatate,
 că dacă persoana respectivă
 respiră cu un anumit ritm,
 că dacă stă într-o anumită poziție,
 Aia înseamnă că e agitat, că e nervos, că e nu știu cum.
 Poate că nu mai au în calcul toate aceste elemente, dar sub
conștientul meu le prelucrează permanent
 și mi-a aduce la suprafață concluzia calculului.
 Face o grămadă de calcule și-mi aduce la suprafață rezultat
ul final.
 Și lui este o citire.
 Asta noi numim intuiție.
 Nu are treabă cu citirea gândurilor, pentru că citirea gând
ului înseamnă
 eu știu exact la ce se gândește.
 Știu cu cine m-a înșelat, știi? Ceva de genul ăsta.
 Ori asta nu mai are cum să vină din orice tip de calcule am
 face, știi?
 Pentru că ce zici tu, băi, îmi dau seama că e agitat.
 Se zizeze, îmi dau seama că e agitat, dar nu îmi dau seama
 la ce se gândește.
 Nu știu ce îl agită.
 E agitat pentru că se gândește că a avut...
 S-a dus la cumpărături și la cumpărături, în loc să-și cump
ăre nu știu ce,
 și-a cumpărat altceva.
 Nu. Asta-i deja citirea gândurilor.
 Îmi dau seama că e agitat?
 E în regulă. Vine din
 calculelele a făcute de subconștient.
 Ok?
 Încă o dată.
 Cum eviți distorsiunea
 în clipa în care faci piecing pe realitate?
 Nu evit. O las acolo.
 Pentru că scopul
 de a anula citirea gândurilor
 îl am când persoana din fața mea face citirea gândurilor
 negativă,
 adică mă blochează. Îmi zice, mă urăști, nu mă mai iubești,
 vrei să mă...
 Și eu în momentul ăla pot să zic, da, ai dreptate, hai să
 plecăm,
 sau, îi zic, de unde știi, pe ce te bazezi?
 Și atunci, dacă vreau să fac pacing pe realitate, eu accept
 ce zice acea persoană,
 spune-mi, că îmi dau seama că tu crezi asta.
 Dar nu sunt de acord cu tine.
 Adică trebuie să spui lucrul ăsta, pentru că...
 zim și mie ce dovezi ai că așa stau lucrurile.
 Dar depinde de scop. Uneori scopul este doar să construiesc
 raportul,
 că vreau ceva mai târziu, să-i pun mai târziu o întrebare.
 și zic, da, în modul tău de gândire ai dreptate.
 În modul tău de gândire ai dreptate.
 Se zizezi?
 Pacing pe realitatea asta.
 În modul tău de gândire tu ai dreptate.
 Ok.
 Tine microfonul ridicat.
 Tine mâna ridicat.
 Ok.
 Hai să mergem mai departe un pic după aceasta
 și mai puneți întrebări.
 Eu am o curiositate din punctul ăsta de vedere.
 Intuiția versus citirea gândurilor
 Citirea gândurilor este o linie fina între cele două?
 Pentru că se poate...
 Nu, sunt la mare distanță una de alta.
 Citirea gândurilor vine cu conținutul gândurilor greșit,
 pe care cred eu că îl are celălalt.
 Intuiția legată de stare, emoție, nu știu ce,
 e foarte vagă.
 Știu că e agitat, știu că e trist.
 Că văd asta, pot să văd din nom verbal, de atunci nu mai e
 intuiție.
 Dacă tu mă vezi așa...
 Ești trist și atât.
 Sunt trist!
 Nu pot să zici, știi, ea a plecat pisica.
 Asta ar fi citirea gândurilor.
 Ok?
 Deci, când știu să citesc nom verbalul unei persoane și îmi
 dau seama
 că nom verbalul ăla arată tristețe, bucurie, furie,
 nu e citirea gândurilor.
 E scanare, e calibrare, e competență.
 Citirea gândurilor este când știu eu din ce cauza
 și ce s-a întâmplat.
 Și cum a zis ăla și ce a făcut ăla.
 Aia e citirea gândurilor.
 M-ai trigruit în contrebare pe un subiect
 chiar ce există acum la final.
 Te văd supărat pe XLS cu...
 Înseamnă că ești supărat pe mine, am făcut ceva.
 Măi, nu am făcut nimic.
 Sunt supărat că m-a urlat șefula mine la job.
 Nu, nu, nu, eu știu, sigur.
 Te-am mai văzut înainte așa.
 Tot citirea gândelor și asta.
 Da, da, da.
 Cum?
 Nu vă supărați?
 Nu vă supărați este ștergere,
 și ștergere simplă, și ștergere de cum se face.
 pentru că nu te supăra
 tu îmi dai o comandă în momentul ăla.
 Nu fă asta, nu te supăra.
 În realitate, atenție, nu te supăra este o comandă
 că ai putea să te superi.
 Eu o să-ți cer ceva și ar putea să te supere ce-ți cer eu.
 Mare atenție, dacă spui cuiva, nu te supăra,
 pentru că implică ideea care avea motiv să se supere.
 Înțelegeți? Asta se numește presupoziție și urmează peste
 câteva minute să vă o dau.
 Știa că îmi cităște gândurile.
 Da.
 Aș... Nu.
 Vreau să întreb... Nu aș vrea să întreb.
 să deschiu puțin din exercițiul de ieri,
 când eu am ghidat-o pe Elena,
 și sunt ceea care n-a notat nimic când m-am desconspirat i
eri,
 spre final am folosit o expresie
 to the greater good,
 care nu aveam de unde să știu, dar pentru ea
 era de fapt o ancoră fix pentru emoția
 pe care ia și-a cules-o de unde era.
 Cum se numește faptul că eu am folosit exact expresia
 care pentru ea era cea mai relevantă în momentul ăla,
 ea fiind cu ochii închis în timpul exercițiului?
 Se numește raport.
 Yes!
 Nu ai puteri paranormale, se numește raport.
 Nu v-am povestit faza cu porumbelu.
 Nu v-am zis la raport...
 A, v-a predat Horia raportul, nu?
 Ce înseamnă un raport?
 Să fi pe aceeași hartă mentală cu celălalt.
 Să înțelegi punctul de vedere al celorlalți.
 Să fim papucii celuilalt și să înțelegi realitatea cum o în
țelege celălalt.
 Asta înseamnă de fapt un raport.
 Să comunici, să te conectezi cu celălalt.
 Țineam curs de Practitioner, am în prima zi de curs, în
 prima oră de curs.
 Tocmai am cunoscut oamenii.
 Stăteam într-un imen semicerc.
 Așa era sala.
 Și eu vorbeam plimbându-mă prin sală
 și le povestiam de raport, de nu știu ce.
 Și mă duc între un domn care stătea în fața mea
 pe care atunci îl văzusem prima oară cu o oră înainte intr
ase în sală,
 mă duc spre el și zic exact așa cum îți plac ție porumbeii
 și continui.
 Și ăsta odată îl văd.
 Deci zice, de unde stii?
 Ridica mana, stii? De unde stii?
 Nu pot sa-ti explic acum, dar o sa va explic pe parcurs.
 Mi-a luat urmatoarele sapte module sa incerc sa-i convin ca
 nu citati gandurile.
 Nu stiu daca am reusit.
 De unde stiam?
 În timp ce mergeam spre el, mi-a apărut în minte imaginea v
ărului meu,
 pasionat de porumbei, ținând în mână un porumbel.
 M-am gândit la imaginea asta, pur și simplu.
 Eu mă gândesc la vărul meu odată la 2 ani când vine ziua
 lui.
 Adică când îmi amintesc.
 Știi?
 Odată mi-amintesc, odată nu mi-amintesc, cam asta e relația
 cu vărul meu.
 Păi și în sală de curs, când sunt super concentrat doar la
 ce am de discutat,
 îmi vine în minte imaginea lui vărul meu pe care îștiu pasi
unea de porumbei cum porumbele-n mână.
 În timp ce eu mă uitam la exulescu, nu se mănau deloc, nu
 avea nicio treabă.
 Pentru mine, care știu cum funcționează subconștientul, era
 clar mesajul.
 Trebuia să mă abțin și să nu zic.
 Dar nu știu de ce, așa s-a construit atunci momentul ăla în
cât am zis asta.
 Și omul zice, da, sunt foarte pasionat de părunbei.
 Cum a știut sub conștientul meu chestia asta?
 Nu, gândiți-vă.
 Pasionat de părunbei, poate că, poate că, da? Deci acum fac
em presupune, da?
 Un om care trăiește lângă porumbei capătă hainele lui un an
umit miros.
 Poate nu ești conștient de mirosul ăla, dar subconștientul
 tău e conștient de mirosul ăla.
 Poate că doar gesturile, eu îl vedeam pe vărul meu cum pr
inde porumbei, cum face.
 Microgesturile respective se imprimă în modul de a se mișca
 al corpului.
 Mintea conștientă nu le decodifică, dar mintea subconștient
ă le decodifică.
 Și le-a comparat, probabil, cu mișcările pe care le văzusem
 eu la vărul meu, cu mirosul respectiv.
 Și a venit ca imagine, a făcut subconștientul calcule și a
 venit imaginea respectivă.
 Înțelegeți? Nu era nicio putere paranormală de a citi gând
urile.
 Că n-am mai reușit eu după aia să-i conving de chestia asta
, e partea a doua.
 A doua. Da.
 Cum?
 Da.
 Da, asta numim intuitie.
 Asta numim intuitie.
 Da, doar am vrut sa va arat ce e
 de fapt intuitia, ok?
 Bun.
 Mai am niste distorsiuni
 faine.
 Pana acum ce vei au aratat
 stergerile si distorsiunele despre
 nu vorbesc la modul general
 despre propria ta harta mentala.
 Când te uiți la modul tău de gândire acum, care e concluzia
?
 Ce concluzie tragi despre modul tău de gândire? Până acum?
 Că e plin de citirea gândulor, că e plin de ștergeri. Ok,
 bun.
 Hai să vedem.
 Tu ma enervezi.
 Fortuna de afar ma inspaimanta.
 Vocea lui ma irita.
 Vocea ta ma deranjeaza, ma irita.
 Ti s-a intamplat vreodata sa dai vina pe ceva pentru ce
 experimentezi tu?
 Și dacă îți spun că n-ai dreptate, o să mă credi sau nu?
 Măcar din politetii o să zici, bine, hai că te cred.
 Ce am făcut? Măcar din politetii o să mă crezi.
 Dar te-a deranjat să-ți spun că o să mă crezi?
 Da.
 Ai luat-o...
 Măcar din politete o să mă crezi,
 să-i sizezi,
 că nu-ți vine
 să contraatați această afirmație?
 Că ți s-a părut extrem de normală.
 Băi, o să-ți vine să mă crezi
 măcar din politete.
 E atât de normală
 citirea gândurilor încât oamenii
 nu o să se sizează dacă nu sunt
 experimentați pe asta.
 Da.
 Da.
 Da.
 L-am...
 Uite, du acolo, era acolo cineva.
 Aici am auzit.
 El ma enerveaza,
 vocea ta ma irita.
 Fii atent.
 Care credeti ca e intrebarea?
 Ce apare aici?
 Distorsiune de tip
 cauza efect.
 A duce la B, cauză, efect.
 Ceva faci tu, si eu ma simt asa.
 Tu zice asta, eu ma intristez.
 E furtuna afara, ma agita.
 Observati cum cauza e in exterior si influenteaza interior
ul.
 Dar ce o să se întâmple în modul tău de gândire
 dacă descoperi că nimic din exterior nu te poate influența?
 Meditați la asta până auzim întrebare.
 Distorsiunea dinainte, măcar din politete, o să mă crezi,
 nu implică cumva și o comanda ascunsă către coal.
 Bineînțeles. Tot ce este citirea gândurilor implică comenzi
i ascuns. Tot.
 Ok. Mersi.
 Deci, dacă descoperi că nimic din exterior nu se întâmplă f
ără acordul tău, ce o să se schimbe?
 Zic tare! Nu mai am o scuză. Nu mai am posibilitatea să zic
, tu ești vinovat pentru cum mă simt eu.
 Dacă ți-au scuză asta, ce faci?
 Că trebuie să îți ceri voie să ți-au scuză asta.
 Dacă nu mai ai...
 Te uiți în oglindă și zici, mă mint singur, când spun că
 partenerul mă supără.
 Pentru că am descoperit asta.
 Și o să o afli în 2-3 secunde.
 Ce faci?
 E sănătos pentru tine? E ecologic sau nu?
 Ca să știu dacă să-ți dau metoda sau nu.
 Te responsabilizeaza. Bravo!
 Ce exemple vei am dat?
 Sunt supărat din cauza ta. Vocea ta mă irită. Vremea mă înt
ristiază.
 Fii atent întrebarea.
 Hai să luăm asta cu vocea ta mă irită. Mai scurtă.
 Nu notați. Vreau doar să fiți atenți la întrebare și după a
ia vă dictez încă o dată.
 Păru doar să-mi fiți atenți la înțelesul întrebării, la
 sensul ei.
 Vocea ta mă irită.
 Ești obligat de fiecare dată să te lași iritat de vocea mea
?
 Tu mă întristezi.
 Ești obligat să te lași întristat de fiecare dată de mine?
 Ce schimbă această întrebare, analizația?
 E la celălalt decizia de a simți ceea ce simte.
 Tu mă întristezi cine este cel care are puterea.
 Tu mă întristezi.
 Cel care cred eu că mă întristează, corect?
 Și fii atent aici.
 Tu mă întristezi.
 Îmi zice mie cineva.
 Și eu zic, ești obligat de fiecare dată
 să te lași întristat de ceea ce zic eu?
 Te lași întristat! Acu e puterea!
 Cine poate să se lase sau să nu se lase?
 Acea persoană.
 De fapt, ce se schimbă?
 Diateza pasivă cu diateza activă.
 Adică cine e responsabilul pentru acțiune?
 Prima dată,
 cauza e la celălalt, iar eu sunt fără putere,
 tu mă întristezi.
 Deci, tu ai puterea de a mă întrista. Corect până aici?
 Ok, și acum,
 Sunt eu obligat să mă las întristat de fiecare dată?
 Ești obligat să te întristezi de fiecare dată?
 Fii atent, și omul zice nu.
 Dacă zice nu la întrebarea, da, ești obligat,
 e obligatoriu să te lași enervat de fiecare dată?
 Și omul zice nu, nu e obligatoriu.
 Care e concluzia? Dacă eu zic...
 Nu e obligatoriu să mă lasă nervat de tine.
 Aleg să mă lasă nervat. Acu-i responsabilitatea în momentul
 ăsta?
 Și eu sunt singura persoană care poat să schimb cum mă simt
.
 Cât timp, țineți minte, cât timp eu cred că responsabil
itatea stărilor mele este la celălalt, înseamnă că n-am put
eria de a le schimba.
 Punând întrebarea asta, eu transfer responsabilitatea de la
 acea persoană la cealaltă persoană.
 E obligatoriu să te lași nervat?
 E obligatoriu să te lași nervat de mine?
 Nu, nu e obligatoriu.
 Atunci înseamnă că e o decizie.
 Bă, e sau nu?
 Deci dacă nu e obligatoriu, nu e cumva decizie?
 Dar dacă zice, da, e obligatoriu să mă lasă înervat de fie
care dată de tine.
 În ce mod te pot eu obliga împotriva voinței tale?
 Fii atent. Altfel formulat întrebarea.
 Tu mă enervezi.
 În ce mod pot eu să te enervez împotriva voinței tale?
 Ia digerați-o pe asta.
 Gustați-o pe asta.
 În ce mod pot eu să te enervez
 Împotriva voinței tale, ce trebuie să-și spună acea persoan
ă,
 nu e împotriva voinței mele, este cu voința mea.
 La cine e responsabilitatea în momentul ăla?
 Tot la mine.
 Că nu e împotriva voinței mele.
 Cum pot eu să te enervez împotriva voinței tale?
 Dacă tu nu accepti să te enervezi.
 Păi nu pot, că nu am puterea magică de a-ți umbla în creier
.
 Dar momentul în care tu zici, fi rar să fie, deci eu sunt
 responsabil pentru cum mă simt,
 e un moment de maturizare emoțională pe care nu multă lume
 e dispus să-și lasume.
 Sunt oameni care ajung la metamodel, că așa se numește
 sistemul ăsta, metamodel al limbajului.
 Adică mă uit la limbajul meu.
 Asta înseamnă metamodelul limbajului.
 meta-limbaj.
 Mă uit la limbajul meu.
 Mă uit și observ limbajul
 și mi-l analizez și trag niște concluzii din limbajul meu.
 Ok?
 Și ajung să-și analizez limbajul și zic
 da-mi e mai bine să dau vina pe celălalt.
 Bravo! Succes!
 Asta-i maturizare.
 Nu.
 Maturizarea înseamnă să poți să zici
 eu sunt responsabil, nu celălalt.
 Oare pot să schimb ceva în viața ta
 dacă altul e responsabil
 de ceea ce ți se întâmplă, de ceea ce trăiești tu?
 Cum ai putea să schimb ceva în viața ta
 când nu tu conduci?
 Această întrebare îți redă puterea asupra vieții tale,
 dacă vrei să o primești.
 Și este cea mai bună întrebare pe care tu o folosești cu t
ine.
 În ce mod mă poate obliga această persoană să simt această
 emoție împotriva voinței mele?
 Și o să descoperi că nu poate. O să descoperi că TU vrei să
 simți acea emoție.
 Că e întristare, că e nervositate, că e nu știu ce. Din ce
 motive? Din varii.
 Pentru că ai fost învățat, de exemplu, că dacă te simți tr
ist, ceilalți vin și se calmează.
 Ai observat că dacă părinții tăi se cărtau și tu începeai
 să plângi, ei se opreau din ceartă.
 Și ce ai ajuns la concluzia? Băi, dacă eu sunt trist, celăl
alt se o să-mi facă pe plac.
 Și atunci zic, tu mă întristezi, ca celălalt să-mi facă pe
 plac.
 Și ajung la concluzia că exteriorul are putere asupra mea.
 Ea imaginează-ți cum e să dai la o parte din harta ta
 mentală toată minciunea, toată iluzia că exteriorul are put
erea supra ta.
 Cum ești tu ca om în momentul ăla.
 Să știi că în orice situație ar fi, starea ta interioră nu
 depinde de nimic din exterior.
 Liber, liber emoțional.
 Asta înseamnă, de fapt, maturizarea emoțională, sănătatea
 emoțională.
 Momentul în care, eu nu depind de ce îmi spui tu, nu pot să
 zic, bă, mi-ai spus asta, m-am tristat.
 Pentru că îmi pun întrebarea, dar sunt obligat să mă las
 întristat de ce îmi spui tu?
 Bă, e fiecare să fie. Dacă sunt sincer, trebuie să recunosc
 că nu sunt obligat, tu nu mai ai obligat să mă simt așa.
 Deci, dacă nu m-ai obligat să mă simt așa...
 Nu mai ai pus un pistol.
 Bă, simte-te așa că altfel trag.
 Nu mai ai pus un pistol.
 A fost o decizie pe care trebuie să-mi o asum că e a mea.
 Că nu-mi place că am luat această decizie.
 E partea a doua, dar e a mea.
 Eu sunt responsabilul.
 Acest pas este pasul spre maturizare.
 Noi suntem încă copiii emoționali, până nu facem acest pas.
 Până când tu nu te duci cu celălalt, cu ăla care te-a făcut
 să te simți trist,
 și în fața acelei persoane, măcar în mintea ta să zici,
 nu acest om are putere să mă întristeze, eu singur aleg să
 simt acum tristețe.
 Aleg să simt acum furie, aleg să simt acum asta.
 Nu, nu, am zis de situații, adică viața te va pune în fața
 unei situații
 și te enervezi, te întristezi.
 Nu mai da vina pe celălalt,
 că nu are nicio putere dacă tu nu-i dai.
 Spuneți măcar, fii autentic și spuneți,
 eu mă prefac
 că celălalt mă face să mă întristez.
 Asta e adevărul.
 Eu acum mă mint că celălalt are putere asupra mea.
 Asta e adevărul.
 A, nu ne place adevărul, cum nu ne place să fim dezamăgiți?
 Celași lucru.
 Faptul că la primul modul vei zic Soria,
 Cui îi place să fie dezamăgit?
 A, și vei explica asta.
 Ne-a schimba mare lucru.
 Tot nu vrei să fii dezamăgit.
 Dar începe să exercezi dezamăgirea.
 Începe să exercezi aceasta autenticitate.
 Vorbim de autenticitate,
 de a crește noi,
 de a ne dezvolta.
 Cum poți să te dezvolți păstrând ideea că nu tu ești
 responsabil?
 Cum pot să te dezvolți spunând, eu sunt trist, dar părinții
 mei care nu m-au educat cum trebuie și m-au criticat sunt
 de vină pentru faptul că eu nu am încredere în mine.
 Asta-i tot cauză efect.
 Nu există cauză în afară ta.
 Vă mă enerva destul? Super.
 Fun fact, apropo de ce ziceai cu...
 Ne întorcem dintr-o vacanță, obosiți, morți, maică mea acas
ă, ne așteptăm,
 intrăm pe ușă, începem să despachetăm maică mea după fică
 mea.
 Sarah, ți-am făcut cremă de zahărar, să ți-am făcut nu știu
 ce.
 Sarah, fică mea, nu văd că înseamă. La un moment dat...
 Sarah, dar tu chiar nu mă auzi, care fică mea avea patru
 ani, relaxată, liniștită,
 se uita la ea și îi spune, bunii, te aud, dar nu te bag în
 seamă.
 Da, te aud, dar nu-mi pasă.
 Da.
 Da.
 Uite aici.
 Pe baza premisei sau regulii,
 de obicei când există un conflict, se întâmplă pentru că
 pierzi raportul cu cealaltă persoană.
 Întrebarea asta de dezamorsare a...
 ...cauză efect.
 Nu pot să odată distorsiunii cauză efect.
 Nu poți să o pui...
 ... sau nu?
 Cum poți să o pui...
 ... într-o manieră în care să nu îl agreseze pe celălalt
 sau celălalt să nu intre în defensivă?
 Adică cum să pui întrebarea asta?
 Deci am înțeles că...
 Fii atent. Există o regulă generală.
 Să numește regula tampon.
 Regula tampon înseamnă că trebuie înainte de a pune întreb
area să zici ceva
 care să atenueze întrebarea.
 Să zici ceva de genul...
 Nu știu, zice...
 El m-a enervat, da?
 Și eu vreau să-i contest fraza asta.
 Și zic, băi, îmi pare rău cât te-ai enervat.
 Mă întreb, dacă nu cumva,
 noi avem puterea de a nu ne lăsa obligați de celălalt să ne
 enerveze de fiecare dat.
 Știi?
 Să zicezi?
 Nu te-am pus tii întrebarea, am pus mie întrebarea.
 Mă întreb dacă nu cumva eu.
 Știi? Deci asta e o variantă de a nu rupe raportul.
 Fă să mai dai variante?
 O să-ți mai dau pe măsură ce mai facem.
 Am un prieten care tot așa s-a enervat
 și a găsit într-o carte o întrebare
 care suna cam așa.
 Oare e obligatoriu de fiecare dată să te lasi enervat de
 celălalt?
 Să ținezi?
 Da.
 E despre ce o altă întrebare.
 Nu e despre tine.
 Eu nu-ți contest modul tău de gândire.
 Prietenul meu și-a contestat modul de gândire.
 Astea sunt fraze tampon.
 Pui mănușile de catifea.
 Mulțumesc.
 Cu drag.
 Deci la cauza efect...
 Ați prins ideea.
 Ceva produce ceva.
 Asta înseamnă cauza efect.
 și în realitate, în lumea psihicului, nimic nu produce nim
ic.
 Adică nu e o cauză din exterior care să mă influențeze pe
 mine.
 Asta, marea păcăleală, este că poate ceva din exterior
 să mă influențeze pe mine împotriva deciziei mele.
 În realitate, nu poate vocea cuiva să-ți schimbe ție starea
 dacă tu nu vrei să-ți-o schimbe.
 Însă, tu vrei să-ți-o schimbe, ai niște beneficii din asta,
 dar nu vrei să accepti.
 Te-ar fi rușine să zici asta.
 Și atunci zici, el mi-a schimbat starea.
 Că nu pot să zic, da, eu m-am întristat acum când am auzit
 vocea ta.
 Că nu dă bine.
 Eu m-am întristat.
 Nu, tu m-ai întristat.
 De ce m-aș întrista eu?
 Pentru că ai o grămadă de răni
 care sunt acolo,
 dar nu dă bine.
 De-aia dăm vina permanent pe o cauza din exterior.
 Că nu vrem să ne asumăm noi.
 Ok?
 Și atunci ce faci?
 Ca regul la cauza efect
 trebuie să întrebi
 cum asta duce la asta.
 De exemplu, vocea ta m-a întristat.
 În ce mod poate vocea mea să te întristeze?
 Cum se întâmplă asta?
 Și omul nu va ști să-ți răspundă.
 Pentru că ai vorbit prea tare.
 În ce mod faptul că cineva vorbește prea tare,
 îți dați e stare asta?
 Care e legătura dintre ele?
 Băi, nu știm, înțelegeți? Nu știm, facem doar presupuneri.
 Dacă tu între...
 Furtuna de afară m-a întristat.
 Cum a făcut furtuna să te întristeze?
 Cum a procedat furtuna să te întristeze?
 Seți dați? Tu, de fapt, evaluezi cum se întâmplă relația de
 cauza efect.
 După aceea, poți să te duci mai departe și să evaluezi de
 ce te-a întristat.
 Poți să zici, furtuna de afară m-a întristat.
 Dar de ce ai ales să te lași întristat de furtună?
 Cine a ales să se lasă întristat de furtună?
 Și ai pus responsabilitatea la aceea.
 Ai ales să te lași întristat de furtună.
 După aceea poți să zici, este obligatoriu de fiecare dată
 să te lași întristat de furtună?
 De fiecare dată e obligatoriu
 să te lași întristat de furtună?
 Deci, ăstea-s variantele la cauza efect, ok?
 Vă ajută
 modalitățile astea de a contesta
 cauza efect?
 La ce? Dacă te uiți concret,
 la o zi din viața ta,
 fii atent, avem cauza efect imediat.
 Avem cauza efect extrem de mult
 în harta noastră mentală. Tu, la tine,
 în timp ce vorbeam, ai identificat măcar una?
 Da sau nu?
 Da?
 E cineva care nu a identificat
 causa effect?
 Toata lumea a identificat?
 Ok, scrieti-o pe hartie
 dupaia o sa o dati colegului
 ca sa ve o conteste
 scrieti causa effect pe care ati identificat-o
 la voi pe hartie
 si dupaia o dati colegului sa va conteste
 causa effect
 Un minut, un minut aveti la dispozitie
 Deci, cauză efect este când dai vină pe cineva, pe ceva ce
 a făcut o persoană și ți-a făcut ție.
 Te doare. Nu-ți place.
 Ok, dati-o la coleg, la oricina, stanga, dreapta, nu conte
aza.
 ...si colegul să vă pună acee variante de întrebări, atent
ie, pe cauza efect, nu pe ștergere, nu pe altceva.
 ...
 Gata.
 Ce? La colegi. Nu contează că au mai răspuns, că au mai fă
cut.
 Păi e prima.
 Știi că mă enervează să vorbești peste mine?
 Mă enervează să vorbești peste...
 Dar vezi? Știi că mă enervează? Are citirea gândurilor.
 Are citirea gândurilor. Știi că mă enervează? Nu știu.
 Ok. Mă enervează că să vorbești peste mine?
 Asta e. Mă enervează când vorbești peste mine?
 Asta e cauza efect.
 Care comporta mea?
 Așa.
 Și unul dintre adulte comportă ca un părinte pentru celăl
alt.
 În acest moment, am înțeles că nu am mai văzut că nu am mai
 văzut că am mai văzut că am mai văzut că am mai văzut că am
 mai văzut că am mai văzut că am mai văzut că am mai văzut
 că am mai văzut că am mai văzut că am mai văzut că am mai v
ăzut că am mai văzut că am mai văzut că am mai văzut că am
 mai văzut că am mai văzut că am mai văzut că am mai văzut
 că am mai văzut că am mai văzut că am mai văzut că am mai v
ăzut că
 Asta nu, am intrat pe un alb.
 Mi se adulta ca un alb si un alb.
 Care comporta mea?
 De parintele.
 Asa?
 Nu-i finta toate.
 Si unul dintre adulti se comporta ca un parinte pentru cel
alalt?
 Asta nu se comporta ca un alb.
 Ce faci?
 Pai nu-mi permiti. Deci nu sunt copil. Sunt adult.
 Ai fintatea de adubire?
 Pai normal ca nu constantizeaza.
 Îi spui tu, asta e ideea, că îi spui, îi arăți asta.
 Bun!
 Suficient!
 Nu e o discuție, e doar o întrebare.
 Nu știu de ce discutați.
 Suntem pe ceva cu o oară.
 Suntem pe ceva cu o oară.
 Suntem pe ceva cu o oară.
 Suntem pe ceva cu o oară.
 Suntem pe ceva cu o oară.
 Suntem pe ceva cu o oară.
 Suntem pe ceva cu o oară.
 Suntem pe ceva cu o oară.
 Suntem pe ceva cu o oară.
 Suntem pe ceva cu o oară.
 Suntem pe ceva cu oară.
 Suntem pe ceva cu oară.
 Suntem pe ceva cu oară.
 Suntem pe ceva cu oară.
 Vine șarpele, șșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșș
șșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșș
șșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșș
șșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșșș
 Care a fost reacția ta în interiorul tău când ți-a pus înt
rebarea aia de provocare?
 Împotrivire, că nu vreau să...
 Împotrivire, bravo!
 Deci nu sunt obligat, dar nu vreau să spun asta, nu pot.
 Nu vreau să recunosc.
 Și nu știu ce să fac cu după aceea, dacă am recunoscut ce
 ar trebui să fac eu după aceea.
 Păi fii atent! Pasul cheie este recunoașterea respectivă,
 pentru că atunci se deblochează convingerile noastre.
 Ok?
 Cine am mai simțit împotrivire, când a auzit...
 Adică n-a fost de acord când a auzit ce a zis celălalt.
 Ei, acel nu sunt de acord,
 nu o să-l mai ai când îți pui tu singur întrebările.
 Acuma doar a venit din exterior.
 Dar dacă tu îți pui întrebările, cu tine nu o să mai te
 respingi, știi?
 De ce ai simțit împotrivire?
 pentru că colegul tău nu a creat raport, nu a folosit fraze
 tampon.
 De-aia e simțit împotrivire.
 Și a fost un atac la persoană întrebarea.
 Bun, hai să vă mai dau un alt tipar.
 Mai avem timp.
 Nu mai aduce flori, deci nu ma mai iubeste.
 Ați auzit expression ceva de genul asta?
 Dacă nu face asta, atunci asta înseamnă că nu ma mai iube
ste.
 Auziți cineva vreo replică de genul asta?
 Dacă...
 Dacă nu faci asta, atunci asta înseamnă că nu ma mai iube
ste.
 Dacă se uită la mine încruntat înseamnă că vrea să mă dea
 afară.
 Dacă nu-mi dă telefon, nu-i pasă de mine.
 Vecinii, nu noi, clar.
 Dacă nu-mi dă telefon de 20 de ori pe zi înseamnă că nu-i
 pasă de mine.
 Stii cam așa ceva?
 De 20, stii?
 Acest tipar seamănă cu cauza efect.
 Să ținziți?
 Dacă atunci.
 De fapt, se numește echivalență complexă.
 Că, de fapt, fii atent ce face tiparul ăsta.
 Pune egal echivalent între două lucruri diferite.
 Între un comportament și o emoție.
 Nu mea duce flori, inseamna ca nu ma iubeste.
 Se simtați?
 Intarzi e la intalnire, inseamna ca nu-i pasa.
 Observati ca e un egal intre ce face si ce simte.
 Dacă cauza efectă era a duce la b, echivalența e a egal cu
 b, în mod aparent.
 În realitate fals.
 Și hai să luăm niște întrebări ca să clarificăm.
 Voi aveți echivalență complexe?
 Dacă ceva atunci asta înseamnă asta?
 Deci, dacă ceva înseamnă ceva.
 Ia dați-mi niște exemple de la voi.
 Dacă nu îmi scrie, nu-i pasă de mine.
 Să zisați, dacă nu are acțiunea de a scrie,
 nu mai simt... e ceva cu emoția.
 Observi cum... eu de fapt ce am făcut?
 Am pus pe același nivel două niveluri diferite din piramidă
.
 Dacă nu îmi scrie, nu-i mai pasă.
 Fii atent întrebarea. Ascult-o că o să doară.
 Ai preferat să îți scrie și să nu dea doi bani pe tine?
 E dură? E dură.
 Altă variantă. Ar putea să-ți scrie și totuși să nu-i pese
 de tine?
 Da, ar putea.
 Să-i zizați? De fapt, ce face întrebarea mea?
 Astăzi, întrebarea mea rupe senzația că astea sunt legate
 una de alta.
 Când tu decizi că ar putea totuși să îmi scrie, dar să nu î
mi pese,
 se zizezi că dacă nu mi-a scris, ar putea totuși să-i pese.
 Observați că eu le pun într-o relație ca și cum A egal cu B
, dar s-ar putea ca ele să nu fie în relație.
 Adică dacă se întâmplă una, nu e obligatoriu să fie și ceal
altă.
 Și se poate și invers. Deci e posibil. Fii atent.
 Nu mi-aduce flori, deci nu ma iubeste.
 Ar putea sa iti aduca flori, si totusi sa nu te iubeasca?
 Da, ar putea.
 Daca ar putea sa iti aduca flori si sa nu te iubeasca,
 inseamna ca ar putea si sa nu iti aduca flori si totusi sa
 te iubeasca.
 Se sizati?
 Insa noi consideram ca e un egal intre ele.
 Si fortam egalitatea respectiva, egalul respectiv.
 În realitate nu există asemenea egalizare,
 nu există asemenea echivalență complexă între lucruri.
 Nu înseamnă că asta e tot.
 Mai pui o altă, mai am o altă întrebare.
 Faptul că nu îți aduce flori
 ar putea să însemne și altceva în afară de faptul că nu te
 iubește?
 Ar putea să însemne că nu mai are bani de flori,
 că a uitat, că nu a avut timp, că înspe mii de rezultate.
 și e doar o decizie de a mea să consider că lucrurile astea
 sunt același lucru.
 Că nu-mi aduce flori înseamnă exact acel lucru.
 Observați? Este iarăși un mod prin care noi ne-am distors
ionat realitatea și trăim după această distorsiune.
 Citirea gândurilor e ceva similar, da, tot o distorsiune.
 Ce echivalențe complexe aveți voi?
 Folosiți voi.
 Le-ați identificat în viața voastră.
 Dacă mă iubiai, puteai să treci peste orice.
 Faptul că...
 ziceți voi.
 Dacă îmi răspunzi la ce zic eu, înseamnă că nu mă respecți.
 Fii atent, când există cuvântul înseamnă, sau așadar, e ech
ivalență complexă tot timpul.
 Deci, dacă e acolo, chiar dacă e ascuns, chiar dacă nu e sp
us,
 dar îl poți pune acolo, înseamnă că știți că e echivalență
 complexă.
 Și atunci regula este faptul că îți răspund.
 Ar putea să însemne și cumva, și faptul că am o bună stimă
 de sine?
 Înțelegeți? Ar putea să însemne și altceva.
 Faptul că nu ți-a adus flori nu înseamnă neapărat că nu te
 iubește.
 Poate doar le-a adus la amantă și n-a mai avut timp să ți
 aducă altele atunci.
 Deci să ți ia celălalt bucăt de flori. Adică nu înseamnă că
 nu te iubește.
 Are sentimente.
 Doar că pentru mai multe persoane, deodată.
 Exact, da.
 Băi, foarte mulți oameni folosesc echivalența complexă,
 mai ales în a construi superstiții.
 Pisica neagră care trece prin față înseamnă, nu știu ce.
 Deci, toate lucrurile care înseamnă ceva
 Am mers pe stradă și în fața mea a căzut un caca de porum
bel.
 Asta înseamnă că nu știu ce.
 Știți oameni care trăiesc dând semnificații la orice?
 Alea sunt, de fapt, echivalențe complexe.
 Și tu zici, pă, pe mine mă distrează, știi că sigur n-ar
 putea să înseamnă.
 Și zic, opusul.
 Fii atent. Fii atent.
 Am simțit așa o vibrație în stomac.
 Asta înseamnă că o să mă iubească, nu știu ce, toată viața.
 Și zic, sigur nu înseamnă că o să faci diarheie.
 Băi, a venit la mine o clientă
 să-mi spună că se căsătorește,
 bine, era cu anxietate, cum nu știu ce,
 pentru că l-a găsit pe făt frumos.
 și simte în stomac
 senzatia... și zic și de cât timp suntăți împreună?
 De două săptămâni.
 Femeia avea 28 de ani, 27 de ani, nici mai știu.
 Bă, dar l-a găsit pe fătul nostru, era the one and only.
 Adică nu era altu' ca el
 și după două săptămâni și-a dat seama
 pentru că avea senzația asta în stomac
 care mai târziu s-a dovedit că era un început de gastrită
 dar asta rămâne între noi.
 Un helicobacter, da?
 Bă, vorbesc serios!
 Voi credeți? Vorbesc serios, da.
 Deci, noi interpretăm
 și punem egal
 fără să știm
 dacă este egal sau nu.
 Nu știu dacă s-a umăritat, că nu i-a plăcut răspunsul meu
 cu diareea, da?
 Nu.
 N-a mai venit, îți dai seama.
 Dar gândiți-vă de câte ori nu facem așa ceva.
 Interpretăm, punem egal și după aia, de fapt noi ce facem?
 Ne amăgim în momentul ăla.
 Și ne luăm după ce înseamnă, nu?
 Zicem, băi, a strigat la mine înseamnă că vrea să mă dea
 afară, hai că îmi dau demisia.
 Și ăla de fapt poate strigase, nu pentru că vrea să îl dea
 afară,
 ci pentru că, nu știu, era nervos în ziua aia și
 n-avea ce să mai fac altfel, nu știu, abar n-am.
 Sau, îmi dă mult de lucru șeful, mă urăște.
 Și la discuția ulterioară cu șeful după clarificare,
 zice, băi, eu îți dau de lucru nu pentru că te urăști,
 pentru că e singura persoană în care am încredere.
 Dar înțelegeți ce face o echivalență complexă, cum ne den
aturiază realitatea?
 Îmi dă mult de lucru că mă urăște.
 Deci din contră, ești singura persoană în care am încredere
.
 Asta înseamnă o echivalență complexă,
 că... nu, eu ce-am făcut?
 Am luat... uite, îmi dă de lucru, înseamnă asta!
 De unde știi că înseamnă asta?
 Ar putea să însemne altceva?
 Asta-i prima ta întrebare.
 Ar putea să însemne și altceva?
 O variantă mai simplă aici este ce probe ai că dacă îți dă
 de lucru, asta înseamnă că vrea să stă de afară.
 Ce probe ai? Ce dovez ai că A înseamnă B? Păi adevărul e că
 n-am nicio probă.
 Și ce zice persoana?
 Când nu are probe, ce zice? Când nu are dovezi?
 Simt eu!
 Simt eu!
 Și vine întrebarea.
 Când zice o persoană, simt eu, ce este?
 Ce filtru e?
 Stergere de metodă.
 Pentru că eu întreb, cum se simte asta?
 Îți dai seama că tu trebuie să simți diferit
 faptul că vrea să te dea afară
 să te dea afară de faptul că ți-e foame.
 De faptul că te iubește.
 De faptul că ai un manual.
 Ai un manual în care descrii cum se simte fiecare lucru din
 universul ăsta.
 De unde știi că înseamnă asta ceea ce simți?
 Ok?
 Din experiență.
 Da.
 Te-a dat de multe ori afară, știi?
 Nu mă urc în avion pentru că simt eu că o să cadă.
 De unde știi?
 Simt eu.
 Păi și de unde știi că ceea ce simți înseamnă asta?
 Din inexperiență, am căzut de multe ori cu avionul.
 Înțelegeți?
 Nu există.
 Doar ne mințim singuri.
 Asta-i tot.
 Ok.
 Bun, mai aveți energie pentru niște distorsioni?
 Ok.
 Cum vi s-a părut cauza efect și echivalența complexă?
 Ne mințim mult singuri sau nu prea?
 Ghișt ce?
 Doar în domeniile în care nu funcționează ceva în viața ta,
 folosești filtrele ăstea.
 În domeniile în care merg lucrurile în viața ta, vorbesc cu
 tine și nu aud niciun filtr.
 Deci vorbesc serios, e fascinant.
 Dacă o persoană îți povestește despre ceva care funcționeaz
ă bine în viața sa, nu folosește filtre.
 Nu folosește cauza efect, adică nu dă vina pe nimeni, nu
 folosește echivalență complexă,
 adică nu știe ea cum se întâmplă, de ce, că cred eu că
 universul mă ajută pentru că am aprins 3 lumânări,
 deci nu folosește așa ceva.
 Cul mea, acolo merg lucrurile bine.
 Băi, unde nu merg lucrurile bine, îmi descriesc spunând.
 pentru că n-am încredere în mine, sau pentru că părinții me
i m-au criticat,
 eu n-am putut să-mi fac o afaceri.
 Se vizați? Cauză efect.
 Când mi-a zis ăla nu știu ce, asta înseamnă că eu nu o să
 fac, nu știu ce.
 Echivalență complexă.
 Deci, dacă asculți un om care nu are rezultate, o să auzi
 filtrele.
 Dacă asculți un om care are rezultate, nu o să auzi filtre.
 Ce îți spune chestia asta?
 Care e o concluzie din asta?
 Ca harta mentala corectata
 a acelei persoane care... ce inseamna corectata?
 Nu are filtre.
 Harta mentala corecta l-a dus pe om la destinatie.
 Ca asta e rolul unei harți.
 Sa ma ajut, sa ma ghidez, sa ajung la destinatie.
 Harta mentala gresita, din limbaj eu vad greselile pe harta
 mentala.
 Asta e.
 Hai să văd ce nu v-am dat.
 O altă distorsiune, presupozițiile.
 Presupozițiile sunt acele lucruri care trebuie să fie deja
 întâmplate ca ceea ce zic eu să fie corect, să aibă sens.
 De exemplu,
 Ana nu mai vorbește cu sora ei.
 Ce trebuie să se fi întâmplat înainte ca această propoziție
 să fie corectă?
 Când va să fii vorbit cu sora ei, altceva?
 Cum? Să se fi certa, să fie existat un conflict înainte cu
 sora ei?
 Să ți dați?
 Bun, altă presupoziție.
 O să-ți fie mai confortabil să folosești întrebările aceste
a după o lună de zile?
 Ce am presupus inainte?
 Ca iti ia o luna de zile sa iti fie confortabil.
 Sau...
 Fii atent, fii atent, o sa iti dau alta.
 Si vreau sa vad ce apare in mintea ta acum, sa imi descri.
 Saptamana trecuta am avut un accident.
 La ce te gandesti cand auzi asta?
 accident de mașină. Și eu zic
 mi-a căzut o ceașcă de ceai pe jos.
 Ce ai făcut? Ai umplut
 golurile cu informații.
 S-a uita și cum? Mai e una. Am văzut o casă.
 Demarcat. Bravo.
 Da.
 Înțelegeți? Deci noi ce facem?
 Presupunem că știm ce e în mintea sau ce... care a fost
 realitatea celuilalt
 Seamănă și cu cauza efect, seamănă și cu echivalență, seam
ănă și cu citirea gândurilor
 Dar este despre viață în general, despre realitate
 De exemplu, dacă zic să ții umbrela cu tine
 De ce ți-aș zice asta?
 Pentru că presupun că o să plouă
 E bine, oamenii fac foarte multe presupuneri.
 Cunoasteti oameni care fac presupuneri?
 Nu te dui acolo ca o sa mori!
 A fost el inainte si a murit de 3 ori!
 Ai ridicat mana acolo?
 Nu?
 Scuze, n-am auzit nimic.
 Stai că îți dă microfonul acum.
 Voi am doar să spun că trăieți din presupoziții.
 Tu trăiești din presupoziții?
 Da.
 Sau cu ele, pardon.
 E o viață faină.
 Obositoare.
 Obositoare, exact.
 Presupoziție înseamnă că ai senzația
 că tu știi totdeauna
 cum stau lucrurile înainte că ele să se întâmple.
 Da.
 Asta este senzația.
 Această distorsiune este printre cele mai frecvente distors
iuni.
 Este foarte frecvent întâlnită.
 Sentimentul ăla că eu știu.
 Cum? Proroc!
 Da.
 E, distorsiunea asta iti franjureaza harta mentala.
 Iti o distruge. De ce? Pentru ca pune pe ea orice.
 Tu nu ai controlul asupra realitatii.
 Intrebarea chei aici este de unde stii, ce dovezi ai.
 Când auziți oameni că știu și vă spun ei că o să plă o mâ
ine, să-ți iei haina de ploaie când te duci acolo.
 Știi?
 Senzația asta... Ați simțit vreodată cum e când cineva știe
 și îți spune viitorul tău?
 Fără să-l plătești pentru asta.
 Când te duci la ghicitoare, ți-o faci cu mâna ta, plătești
 banii cu mâna ta.
 Dar să vine cineva și să spune și tu zici, băi, dar nu te-
am plătit!
 Nu mai îmi spune ce. Te deranjează.
 Problema este că noi avem în minte
 eu știu cum o să fie la cursul ăla.
 Fii atent. Câți dintre voi știți deja
 că o să vă fie greu să folosiți întrebările astea?
 Știți care e norocul vostru?
 că nu-i adevărat.
 Că nu știți adevărul.
 Și voi doar ați făcut o presupunere.
 Atâta tot.
 De câte ori ai testat să vezi dacă este...
 De câte ori ai aplicat întrebările
 ca să ști că sunt grele?
 Niciodată!
 Dar știi tu că-s grele!
 Seți dați ce vreau să zic.
 Dar fii atent!
 Dar fii atent! Tu, fara sa fii adus in discutia asta, tu ti
-ai fi construit urmatoarea luna dupa ce convingere.
 Eu nu pot ca-ti grele. De unde stii? L-ai folosit? Nu!
 Mie nu-mi place gustul de nu stiu ce. Si ai gustat? Nu!
 Stiti copiii cand fac asta? Va place, nu?
 Ne-a gustat nu stiu ce, si tu-i zici, bai, ma nanc ca...
 Soacra mea a stat 10 ani in Italia
 si ne-a gustat niciodata gorgonzola.
 Vine la noi acasa in Romania si noua ne place gorgonzola.
 Hai, uite aici, eu nu ma nanc porcarii din asta cu macegai,
 brunza din asta macegaita, nici nu pun gura.
 Zic, da, iti place? Nu-mi place, nu suport.
 Dar ai gustat-o ca sa stii ce gustare?
 Nu, n-am gustat-o niciodata.
 Pai si atunci de unde stii ca nu-ti place?
 Bai, si stiu eu, stii?
 Si zic, hai arata-mi ca nu-ti place.
 Cum imi poti sa arata ca nu-ti place?
 Pai doar daca o gust.
 Si zic, perfect, uite, poti sa o gusti aici.
 Bai, a gustat.
 Si a gustat, am mai luat o data si zice, ba, Marius, imi
 place.
 Deci am stat 10 ani in Italia, n-am gusta niciodata pentru
 ca eram convinsa ca nu-mi place.
 Si am inceput sa ma nanc in Romania.
 Si acum ma nanc cu mine, ma nanc cu noi, oricum in solar.
 Deci a scapat de aceasta convingere, nu o limita, nu stiu
 ce.
 Dar vreau sa vedeti cat de fabulos este sa pui intrebarea
 potrivita si omul sa-l schimbe convingerea.
 Bine, n-am atacat-o, n-am fost agresiv, stii?
 Am luat o blanda, am zis hai sa vedem doar.
 Și mai este una, mai este o distorsiune.
 Deci, ați înțeles la presupoziții, de unde știi, ce dovezi
 ai, cum ai ajuns la concluzia asta?
 După cum vedeți, întrebările la distorsiuni seamănă de la
 una la alta.
 Mai este una foarte tare,
 o altă distorsiune care se numește nominalizare
 sau, mai simplu, substantivizare.
 Substantivizarea ce implică?
 Iarăși o transformare lingvistică a cuvintelor.
 Din verb noi facem substantiv.
 Culmea, când un verb îl modificăm și-l transformăm în
 substantiv,
 el nu mai există.
 Este un substantiv.
 Ce sunt substantivele? Mă mai amintezi din școală?
 Ce definiau substantive?
 Obiecte, chestii...
 Dar există o categorie de substantive care se numesc
 substantive abstracte.
 Sunt substantive, dar nu poți să pui mâna pe ele.
 Nu le poți pune într-o cutie, într-o roabă, să le atingi.
 Iată-te, vine cineva și zice
 sufăr de depresie.
 Sau zice, relația mea nu mai funcționează.
 Care e substantivul de aici?
 Din relația mea nu mai funcționează.
 Relația.
 Și acum întrebare.
 Relatia este un substantiv concret sau abstract?
 E abstract.
 Din ce verb provine?
 A relaționa.
 Fii atent aici truc.
 Ce face șmecherul de mintea noastră?
 Când iau un verb și-l transform în substantiv, mă blochez.
 Pentru că substantivul este, aparent, ceva ca un obiect.
 Cât timp este verb, este ceva ca un proces în continuă
 transformare.
 Și fii atent aici.
 Relația nu funcționează.
 Relația pare un ceva.
 Și fii atent cum fac.
 Relația nu funcționează, întrebarea mea.
 În ce mod...
 În ce mod...
 modul în care voi relaționați nu funcționează.
 Cum relaționați voi?
 Care e diferența?
 De ce e atât de șmecheră chestia asta?
 Să mai dau un exemplu, ca să fie mai clar.
 Sunt în depresie.
 Și eu zic...
 Cum faci ca să te deprimi?
 Fii atent!
 Sufăr de depresie versus mă deprim.
 De ce e mai important să gândesc în termeni de mă deprim
 decât sunt în depresie?
 Implică ce?
 Fii atent!
 Mă deprim implică merg spre depresie.
 Sufări de depresie înseamnă
 am ajuns la depresie.
 Să înțeazați nuanța.
 Relație este un ceva fix,
 relaționare este ceva dinamic.
 Și dacă e dinamic, ce înseamnă?
 Că se poate schimba, transforma în bunătății.
 Simt așa o tristețe sau mă întristez?
 Mă întristez înseamnă că fac ceva care mă poartă spre tr
istețe.
 Simt tristețe înseamnă că am ajuns la capăt, am ajuns la tr
istețe.
 Nu mai am ce să fac.
 Când aud substantive de genul ăsta, le întorc înapoi în
 verb.
 Simt o ură nebună.
 În ce mod urăști?
 Cum urăști tu?
 Dă-i să văd să vă mai dau
 și alte exemple.
 Ducem lipsă de comunicare.
 În ce mod comunicăm noi?
 Cum am putea să comunicăm?
 Se ziceați de la comunicare devine
 comunicăm
 Devine verb
 Acomunica
 Cum mai vrea să comunicăm?
 Ducem lipsă de comunicare
 E ca și când am luat obiectul
 care se numește comunicare și l-am aruncat pe geam.
 Dar când vorbesc despre
 și cum mai vrea să comunicăm,
 implică o relaționare între două persoane
 și o acțiune sau un set de acțiuni.
 Este o distorsiune pe care o s-o sesizați
 frecvent când oamenii vorbesc despre blocajele lor.
 Pentru că...
 A bloca intr-un substantiv un verb,
 e cea mai mare forma de blocaj.
 A transforma un verb in substantiv, scuze,
 e cea mai mare forma de blocaj.
 Ca tu te blochezi, mintea ta se blocheaza in momentul ala.
 Depresie, ură, frica, blocaj
 sunt toate
 substantive abstracte, adica provin din verbe.
 In ce mod te blochezi tu?
 Ate... în fricoșa, ate teme.
 Nu neapărat că are forma linguistică, o să o fi pierdut în
 limbă forma verbului respectiv.
 Dacă sunteți de acord, trec repede și prin generalizări că
 sunt simple și vă arăt filmulețul ăla.
 cu muletul ăla, ok?
 Avem trei tipuri de generalizări.
 Primul tip de generalizări,
 dacă vă zic cum se numesc, neapucă,
 se numesc cuantificatori universali de posibilitate.
 Coantificatori universali de necesitate.
 Nu contează, eu vă zic cum sună voi, o să-i recunoașteți.
 Primul tip de generalizări sunt toți, fiecare, niciodată,
 nimeni, de fiecare dată.
 Astea sunt generalizările universale numiți.
 Universale de exprimare, poftim.
 De ce le folosim?
 Fii atent.
 Cum sună când zic așa?
 Eu spun că e bine să bei 2 litri de apă pe zi.
 Sau să spun toți oamenii zic că e bine să bei 2 litri de ap
ă pe zi.
 Are mai multă putere când toți oamenii spun asta?
 Da.
 Nimeni niciodată nu îi pasă de mine.
 Să zisati cât de mult am plecat...
 Păi cum ar suna să zic?
 Știi, cunosc un tip care nu-i pasă de mine.
 Înțelegeți?
 De fapt, folosim generalizările
 ca să dăm putere afirmațiilor noastre.
 Bă, dar chiar...
 Mai vedea ca o victimă, dacă aș zice
 la două persoane nu le pasă de mine.
 E zice, tu te mă dești acolo cu poveștile.
 Da, da, nu-i mai e bine să zic, nimănui nu-i pasă de mine.
 Hai, dar ce victimă faină sunt, nu?
 Atunci sunt victimă.
 Eram în curs, nu mai știu subiectul cum am ajuns la o situa
ție, replică din sală.
 Pe mine toate femeile mă părăsesc.
 Era un bărbat.
 Trebuie să precizezi.
 În momentul în care auzi generalizări, toți, fiecare, nic
iodată, de fiecare dată, orice, sunt de fiecare dată false.
 Vei aplăcut asta, a?
 Deci, sunt false generalizările noastre.
 Și, totdeauna, regula la generalizări este să le provoci
 spunând, ok, fii atent.
 Toate femeile mă părăsesc.
 îți dai seama că oamenii în momentul ăla s-au uitat la pers
oană și au zis să răa cu el.
 Replica mea, întrebarea mea, mai exact câte te-au părăsit?
 Două.
 Voi, adevărat că pentru omul ăla erau toate.
 Dar...
 Gândiți-vă, în momentul în care gândești în termen de
 toate femeile mă părăsesc, mai are rost să încerc o altă
 relație?
 Nu, pentru că, dacă am zis toate, implică că nu există nic
io alternativă, nicio variantă la situația asta.
 Dacă îmi spun două femei mi-au părăsit, pot să fie multe
 care să nu te părăsească.
 Doar că filtrul...
 Atenții oameni buni, noi nu ne alegem filtrele astea, ele
 funcționează pur și simplu.
 Eu nu zic, eu n-aș vrea să am filtru generalit...
 Nu, el o să fie acolo.
 Mătușa mea de 8 ori a dat examenul pentru școala de șoferi
 pentru că nu avea filtru generalizărilor pe bucata aia
 că dacă ar fi avut filtru, ar fi zis
 N-are rost să dau, pentru că eu nu o să iau niciodată
 Am dat odată, am dat de 2 ori, numai
 Dar cunoașteți persoane care nu se mai duc la un examen
 pentru că au picat un alt examen
 Și de ce nu se duc?
 Pentru că o să pică oricum
 Eu pic toate examenile
 Ce faci când auzi de fiecare dată?
 Pui întrebarea
 chiar niciodată, chiar nimeni, chiar de fiecare dată ți s-a
 întâmplat.
 Nu există niciun moment încă... Nimeni nu vrea să vorbească
 cu mine.
 Nimeni niciodată nu a vorbit cu tine?
 Există vreo persoană care totuși a vorbit cu tine?
 Adică, contești generalizarea.
 Asta e ceea ce ai de făcut.
 E simplu.
 Alte generalizări sunt trebuie și nu trebuie.
 Trebuie este o generalizare.
 Prima se cheamă universale de exprimare.
 Asta cu trebuie se numește operator modal de necesitate.
 Nu că nu mai știu.
 operator modal de necesitate.
 Trebuie, ați auzit? Trebuie.
 Vă place când trebuie ceva?
 Trebuie să învățați aceste întrebări.
 Cine spune că trebuie?
 Ce s-ar întâmpla dacă nu aș face ceea ce trebuie?
 Și pur și simplu contești și verifici dacă chiar trebuie
 sau nu.
 pentru că trebuie s-ar putea să îți creeze presiune.
 Nu în toate cazurile, dar de multe ori creează presiune.
 Și atunci vreau să nu creez presiune, punându-mi întrebarea
.
 Și ce s-ar întâmpla dacă nu aș face acest lucru?
 Trebuie să duci gunoiu!
 Chiar trebuie cine zice către zbang-zbang.
 Ha ha ha ha!
 Ce s-ar întâmpla dacă n-aș duce gunoiul?
 O să vezi!
 O să simți pe pielea ta!
 Ha ha ha ha!
 Și mai există o altă categorie de generalizări.
 Pot și nu pot.
 Asta se numesc operatori modal de posibilitate.
 Nu pot să merg pe bicicletă. Așa sună asta atenție.
 Astea cu trebuie și astea cu pot sau nu pot sunt generaliză
ri.
 De ce? Când tu zici trebuie, nu înseamnă că câteodată nu
 trebuie.
 Trebuie implică că de fiecare dată.
 Nu pot să vorbesc în fața publicului.
 Nu e ca și cum nu pot joia de la ora 3 la 4.
 Nu pot niciodată.
 Eu nu pot să vorbesc în public, dar nu pot doar între orele
 acelea și orele alea, în rest pot.
 Nu.
 Când cineva zice, nu pot să facă aia, nu se gândește că
 există excepții, corect?
 Ok, noi trebuie să-i demonstram că există excepții.
 Și fii atent aici.
 Uite ce variante ai.
 Nu pot... e ok asta cu nu pot să merg pe bicicletă?
 Nu pot să merg pe bicicletă.
 Fii atent, variantă de contestare.
 Ce anume te împiedică?
 Cam care sunt răspunsurile?
 Ce anume te împiedică?
 Deci, fii atent.
 Lipsa de încredere în tine te împiedică să mergi pe bicic
letă.
 A care duce la B, ce e asta?
 Cauză efect.
 În ce mod poate lipsa de încredere în tine
 Se te împiedice să mergi pe bicicletă dacă tu n-ai vrea să
 o lași.
 Dacă tu nu vrei să lași lipsa de încredere în tine, se te î
mpiedice să mergi pe bicicletă.
 Acceptă că, de fapt, tu vrei să lași lipsa de încredere în
 tine
 să te împiedice să mergi pe bicicletă.
 Pentru că, și acum rămână întâlnui,
 dacă la persoana care îmi zice,
 bă, n-am încredere în mine, deci nu pot să merg pe biciclet
ă,
 eu zic așa, imaginează-ți, doar imaginează-ți,
 că îți pun un pistol la tâmplă și tu fără încredere în tine
.
 Îți zic, dacă nu mergi pe bicicletă, trag.
 O să zici, nu, te rog să tragi pentru că eu n-am încredere
 în mine,
 deci nu pot să merg pe bicicletă.
 Bă, o să pedaleze ăla fără încredere în el pe bicicletă, ca
 iepurele.
 Înțelegește? Nu îi mai pasă că nu are încredere în el.
 Ăla care are frică de a vorbi în public pentru că nu are în
credere în el,
 Păi cu pistolul atâmplă, bă, vorbim public ca Tony Robbins.
 O să uite că n-are încredere în el.
 De ce? Pentru că sunt toate cauze efect, adică nu sunt real
e.
 Înțelegeți?
 Ele par reale în mintea mea.
 Aici e pericolul că toate acestea par reale și mă blochează
.
 Nu pot să merg pe bicicletă.
 Ce te împiedică?
 Da? După aia.
 De ce anume ți-e teamă a doua?
 Mi-e frică că o să cad.
 De unde știi că o să cazi?
 Am mai căzut.
 Ce anume ar trebui să antrenezi ca să îți păstrezi echilib
ru?
 Adică ai un dialog care se duce de la
 Nu pot să merg la
 Am nevoie să știu asta ca să pot să merg pe bicicletă.
 Nu e? Nu pot.
 E nu știu cum.
 Ceea ce-i mare diferență.
 între nu pot și nu știu, nu știu se poate rezolva.
 Corect?
 Și am văzut, mărții.
 Și o altă variantă,
 nu pot să mergi pe bicicletă.
 Nu e nimic, e în regulă dacă nu poți să mergi pe bicicletă.
 Dar dacă ai putea,
 cum ai proceda?
 Cum ai proceda ca să mergi?
 Vreau să vă povestesc o
 secvență din viața mea cu ani de zile în urmă,
 Când nu țineam cursuri, foloseam ENELPEU ca să manipulez
 primarii.
 Ăsta era jobul meu.
 Aveam o firmă de consultanță pe fonduri europene.
 Și scriam proiecte pe fonduri europene,
 dar mai făceam și tot felul de strategii, de dezvoltare, mă
 rog.
 Mă duceam la primari și nu aveam spatele asigurat politic.
 Eu trebuia să mă descur cu oferta cu cât era acolo.
 Și băi, frecvent mă duceam la primari, băteam la ușă, până
 ziua, domn primar, sunt cu tare, am venit să vă facem
 strategie de dezvoltare locală.
 Băi, invariabil răspunsul era, nu se poate.
 Păi de ce o să facă cu mine, când putea să o facă cu vărus
ul care era tractoristul localității?
 Adică nu era normal că putea să facă oricine așa ceva. Ce
 contat că nu i-am studiat, nu știu.
 Nu se poate.
 Când auzi nu se poate,
 n-ai spate asigurat, n-ai un mic, te retragi frumos
 și zici mulțumesc, altul la rând.
 Doar că, Nenia Primarul, dăduse peste mine,
 vreți să vă zic cum procedam?
 Am înțeles, domn primar, nu se poate, ok,
 poți să înțeleg, vă mulțumesc, mulțumesc pentru
 că ne-ați primit. Dar știți, am o întrebare,
 de aici de la dumneavoastră, ne ducem la primăria de peste
 De peste deal. Și ziceam eu numele unei primării de peste
 deal
 de obicei și-au unui alt partid.
 Spuneți-mi și mie, și acum fiți atenți,
 dacă ați putea să faceți cu noi strategia asta,
 cum ați proceda?
 Mă duc la primarul de peste deal.
 Ziceți-mi și mie, dacă ați putea să faceți cu noi strategia
 asta,
 cum mă duc la primarul, oala era fraza tampon.
 Pentru că eu vreau să-i pun întrebarea, dar dacă ai putea
 să mergi pe bicicletă, cum ai face?
 Și primarul meu stătea câteva secunde și zice,
 păi dacă aș face cu voi strategia asta, ar trebui să vorbes
c cu contabilul,
 să văd dacă am bani în trezorerie, să văd când e ședința de
 consiliu,
 voi să veniți cu o ofertă.
 Și eu scuteam o ofertă, a ziceam, o ofertă ca asta, d-am
 primar.
 Da, da, da, ca asta.
 Și vedeam pe primar că pune mâna pe telefon,
 auzi, trimite-o pe contabilă până la mine.
 Ce-au deschidea, asa?
 Să rămâinile, domn primar!
 Auzi, Floricicu, avem banii în trezorie.
 Păi am mai avea, domn primar!
 I-a trimit-o pe secret, venea să-i greu.
 Când avem ședința de consiliu?
 Păi în 23, domn primar!
 Bă, băieți, veniți voi în consiliu să prezentați asta,
 că nu mă priceplă astea de-ale voastre.
 Venim, domn primar!
 Din 100 de întâlini, noi sănăm 75 de contracte,
 la care la majoritatea noi primeam nu se poate.
 Ce faceam, de fapt? Care-si mechiria la Nu Pot?
 Persoana, in primul rand, nu-si imagineaza ca face actiunea
 respectiva.
 Fiica mea, concurs de dans!
 Tati, nu pot, nu sunt in stare noua sa pot sa dansez!
 Imi zic, perfect!
 Stai aici in fotoliu si danseaza pentru juriu in mintea ta!
 A, pe asta pot sa fac!
 Foo, ne jucam!
 A făcut de două-trei ori chestii asta, tati, poți să merg
 la concurs.
 De ce? Pentru că în minte și-a construit filmul.
 Și fii atent.
 Când tu îți imaginezi că poți să faci ceva, cresc cu 50% ș
ansele să poți să faci acel ceva.
 Deci, nu pot,
 e doar din cauza că nu te vezi făcând.
 Dacă tu te vezi făcând lucru ăla, ai 50% șanse, stând pe
 fotoliu, să-l poți face din prima.
 Asta e cu un nu pot. Cât de real e acum nu pot?
 Chiar ti se pare real nu potul tau?
 E doar pentru ca tu nu ti-ai construit scenariu in minte.
 De asta e nu pot.
 Nu, stiam toate chestiile astea, iti dai seama.
 Abar n-am avut nimic instinctiv.
 N-am intuitii si din astia.
 Vorbesc serios!
 Fii atent!
 Acum cativa ani am descoperit ca mai am o sora.
 Pana in momentul ala,
 abar n-am avut, nu mi-a zis maica mea nimic,
 ca era din partea mamei, care n-a vrut sa-i spuna tatalui
 cat a trei tatalul meu
 Că nu mai are un copil, și nu i-a zis nimic.
 Și nu știam. L-au dăduse pe soră mea spre adopție.
 Care e cu 10 ani mai mare decât mine.
 Știa? Ii zice, băi, sângele, care apă nu se face,
 care e ceva să simt, să nu știu ce.
 Nimic!
 Dar nimic!
 N-am avut niciodată, niciun feeling, nici o intuiție.
 Că pe undeva în lumea asta mai există o altă soră
 decât enervanta de soră mea, pe care o știam deja.
 Aveam una, era destul...
 Destul de enervat.
 Ce e a doua sora?
 M-am intalnit cu sora acea, vreo
 conexiune ceva, inafara de faptul ca se amana
 seamană foarte bine cu maică mea cand era mai tânără.
 Nu avem nimic ce să ne spunem, ca n-am trăit împreună,
 nu avem povești comune, nu e nicio afinitate.
 Înțelegeți?
 Nu există chestiile astea, intuiții și nu știu ce.
 Nu există așa ceva.
 Nu pot. E atent. Orice nu pot înseamnă, de fapt, un pot al
 acțiunii opuse.
 Eu o folosesc frecvent cu oamenii care imi zic nu pot.
 Ii laud. Am un moment in care trebuie sa ii laud.
 Nu pot sa merg pe bicicleta. Ii zic felicitari.
 Tu esti foarte bun in a nu merge pe bicicleta.
 Esti expert in a nu merge pe bicicleta.
 Si el zice, da!
 Sunt expert in a nu merge pe bicicleta.
 De ce fac asta?
 De ce fac asta?
 Pare o gluma.
 Dar da mai bine
 sa fii bun la ceva
 decat sa nu fii bun la ceva.
 Iti da o stare
 emotionala mai buna.
 Ok?
 Puteți s-o folosiți.
 Mai degrabă amuzament.
 Cam asta este
 meta-limbajul.
 Sa ma uit de sus la cum
 vorbesc.
 Cum vorbesc cu oamenii?
 Cum vi se pare?
 Sa poti sa te uiti sa analizezi limbajul.
 Va-ti gandiri vreodata la limbajul vostru din punctele aste
a de vedere?
 In modul asta?
 Sa te uiti cat de multe iti spune limbajul tau despre cum g
andesti.
 Asta e ceea ce am facut acum.
 Știți care o să fie senzația în perioada următoare?
 O să încep să auzi în limbajul oamenilor filtrele, încălcă
rile de limbaj.
 Și o să înceapă să te zgârie pe timpane.
 Deci asta a fost senzația la mine și normală.
 La mulți care au început.
 Pur și simplu o să se sizezi rupturile de logică în ceea ce
 zic oamenii și cât de convingi sunt de ele.
 Și o să-ți vină să-ți muști unghiile, să zici
 Cum văd nu-și dă seama că nu-i așa?
 Și o să pui întrebări
 Și o să-ți pierzi prieteni
 Pentru că la început, îți dai seama că o să pui întrebări
 Ca și cum tragi cu mitraliera
 Da
 Bun, îmi dați 30 de secunde să caut cu Valentin
 Care nu știu pe unde e un video?
 Vi un pic? Să zic ce să cauti
 Ai conectare la YouTube?
 Poți să pui ceva de pe YouTube? De pe laptopul tău?
 O să vă pun câteva minute dintr-un clip
 O să vă pun câteva minute dintr-un clip și vreau să
 observați... e un clip mai vechi
 E un clip mai vechi
 Rugămintea este să faceți liniște
 pentru că nu se aude foarte bine în clipul ăsta
 E un interviu luat prin telefon
 la un moment dat, după aia se aude un pic mai bine, deci se
 aude diferit.
 Cum ziceam, e mai vechi.
 Contextul a fost arestat Sorin Oprescu, primarul,
 iar tipa asta era consilierea în Consiliul General al Capit
alei
 pentru că au pus-o, nu mă știu care partid, că făcu să ia v
âlvă la un moment dat
 cu un ONG al ei și au aprofitat de imaginea ei și au zis
 Știi ce? Ești și tu în consiliu.
 Doar că femeia folosește foarte multe filtre mentale
 și vreau să le observați cum vorbește despre momentul de
 arestare a lui Sorin Oprescu.
 Să analizăm un picut și voi o să-l rog pe Valentin să opre
ască din când în când
 doar ca să punctăm niște lucruri.
 General al municipiului București spune că emoțiile
 negative sunt cele care au dus la arestarea
 primarului general.
 Stop!
 Deci, au luat interviu pentru că
 ea spunea atunci
 emoțiile negative
 au dus la arestarea primarului general.
 Ce e asta?
 De ce au produs?
 Nu ește ergere.
 Cauză efect!
 Ceva produce ceva.
 Să înțeziați?
 Cauză efect.
 Emoțiile negative
 au produs arestarea primarului general.
 Dă-i înainte.
 Avem inteligență analitică și inteligență interacțională.
 Și o rame interacțională, deși acum în care în general sunt
 au legile a atractii așa,
 o învățare, dar sau o oareț de o altă, cum pot funcționați?
 Deși arunca și am analizați la notine și are să fie o sch
iană.
 De obicei, se numește al UEA1 și UEA2.
 Pune pe tauză?
 Auză?
 Asta era explicația ei despre...
 A fost întrebată.
 Adică jurnalista i-a pus o întrebare...
 Jurnalista i-a pus o întrebare corectă legată de...
 A întrebat-o.
 Cum anume...
 Asculem.
 Cum anume emoțiile negative au dus la arestarea primarului
 general?
 Bineînțeles că vroia să râdă un pic sau să creeze un pic de
 spectacu.
 Dar întrebarea era cea potrivită.
 Mai dai odată de când începe ea să vorbească,
 Să dea explicația?
 Stai, lasa-s-o.
 Da, da.
 Da, da.
 Da, da.
 Da, da.
 Da, da.
 Da, da.
 Da, da.
 Da, da.
 Da, da.
 Da, da.
 Da, da.
 Da, da.
 Da, da.
 Da, da.
 Da, da.
 Da, da.
 Da, da.
 Da, da.
 Da, da.
 Da, da.
 Da, da.
 Da, da.
 Da, da.
 Da, da.
 Da, da.
 Da, da.
 Da, da.
 Doamne Coman?
 Am cer, scuze atunci.
 De ce o legatura are?
 De ce o legatura are?
 De ce o legatura are?
 Doamna asta absolvise jurnalism
 si comunicare.
 Nu stiu, in Bucurei, abar n-am.
 In Honolul.
 Si urmarez de mult timp cum se duc in univers
 si ce gandurile asa.
 Si despre asta este...
 Si urmarez de mult timp
 cum se duc în univers, ce gânduri avem.
 Și așa.
 Formă legă atracție universale și am analizat melodiile
 și ele sunt gândurile noastre.
 Și am analizat melodiile și ele sunt gândurile noastre.
 Bună, eu de mult timp
 urmăresc cum
 face universul ce-i trimitem noi.
 Stup, stup, stup.
 Eu de mult timp urmăresc cum face
 universul ce-i trimitem noi.
 Cum nu me urmărește asta?
 Cum poți să urmărești cum face Universul ce-i trimitem noi?
 Ok, mergem mai departe.
 Ați văzut că vin specialiștii în afară? Mie îi scriu pe hâ
rtie.
 E, scriu ce vor să facă Universul, dar scriu soluția...
 Și scriu pe hârtie ce vreau să facă Universul.
 Eu l-am auzit de multe ori și de aia mi-e ușor să...
 ...a un problema. Problema e tot ce-i negativ.
 Să zic, nu am bani, e negativ.
 Am bani, e soluția.
 negative, am bani, e soluția. Și el scrie domna atrazul, nu
 știu câți bani, așa, în tronul de zile câștigătatea. Dar sc
rie pe hârtie, de ce scrie pe hârtie?
 Pentru că noi trimitem foarte multe gânduri așa și cuvinte
 așa în univers și el începe să le facă, dar nu le duce până
 la capăt așa pe toate, că dacă am și ele fani...
 Mă scuz aș, nu înțeleg nimic. Nu înțeleg nimic. E oara rău,
 dar nu înțeleg nimic.
 Eu vreau să zic următurul lucru, că eu urmăresc de mult tim
p cum face asta și îl scriu pe foaie ce vreau să facă.
 Cum face ce, doamna? Ce? Nu înțeleg, doar care-i cărit.
 Ce vreau să facă universul realitatei.
 Deci, ea scrie pe hârtie ce vrea să facă universul pentru e
a și pune pe o hârtie ce vrea pozitiv, pe cealaltă hârtie ce
 e negativ.
 Știi, cam asta a zis până acum.
 Am făcut două scheme așa și una este sentimental, win-lose-
e, când zici, și în politică se folosește, e dobitoc, dar d
acă zic că îl închetează DNA, nu îmi ia mesajul universul,
 pentru că...
 Deci, pun pe una, scriu negativul, e dobitoc, îl ia DNA. A
sta pun pe o hârtie. Pe cealaltă? Hai să o de-ncepune pe ce
alaltă.
 Eu îl atac și e tensionată relatia și dacă zic win-win, așa
 atunci e chestia cu afectiune. Adică te gândești la ceva
 bun la omul ăla.
 Zici dom'le, nu știu, e un om muncitor, e un om... Adică tu
 așa îți folosiști nimic că trimiti mesajul ăla, îți poți să
 zici DNA al închetează.
 E muncitor, DNA al închetează, trebuie pe ceilalți biletel.
 De exemplu, da uite-mă că a fost cu Sorin Oprescu. Da, Sor
in Oprescu este deficient, harming așa și după aia zică DNA
 al închetează.
 Eu cum fac chestia asta, e un anume dans, pe care il faci.
 E un anume dans care trebuie făcut.
 Despre asta este vorba și un anume pe care vin melodii.
 Deci, universul în statul nostru...
 Ce melodii, mă scuzați, dar nu înțeleg?
 Este vorba despre cum atragem noi și cum face universul cee
a ce trimităm noi.
 Și e un lucru.
 Ce legătură are asta, doamna, cu DNA-ul și cu arestarea
 primarului?
 Are legătură pentru că le faci cu inima.
 Stop, stop, stop, stop.
 Are legatură pentru că le faci cu inima.
 Ce e asta?
 Echivalență complexă. Adică eu pun legal între lucruri care
 nu au nicio legatură,
 dar eu le văd legate.
 Dacă le fac cu inima înseamnă că așa trebuie să se întâmple
.
 Le fac pentru că îmi plac, le simt, deci trebuie să se înt
âmple.
 Și cu arestoarea primarului.
 Are legătură pentru că le faci cu inima.
 Și e un anumit nivel pe care îmi face toată lumea.
 Nu e vorba de cât de tare e inima.
 Eu am plantat foarte mulți copaci și de asta...
 Eu am plantat foarte mulți copaci
 și de asta universul îmi face ceea ce vreau eu.
 Causa efect, bravă!
 Îmi face foarte repede ce zic.
 Și ce scriu și ce trimit.
 Mi-a face universul foarte repede.
 Mi-a fost foarte repede că a plățat mulți cu pace.
 Și mi-a crează foarte repede ce fac și ce zic.
 Cu ce vă ocupați lumea voastră la primărie?
 Cu ce vă ocupați lumea voastră la primărie?
 Un parc natural vă cărește, ala este proiectul meu.
 Și ce legătură are arestarea primarului cu universul și cu
 melodia?
 Este vorba despre cum îți face universul și ce trimit tu în
 univers.
 Deci, asta este vorba.
 Păi și ce trebuie să trimită un om în univers ca să-l are
steze de neau?
 Nu știu ce să zic, dacă pot să vă explic atât de repede.
 E vorba și de...
 Înfrește.
 Îl pui și pe celălalt ce ți-a trimis Andrei acum, ți-a trim
is un...
 Dar nu știu de la ce...
 Nu, nu, nu.
 Asta este un caz extrem.
 Lasă, nu mai punem Valentin.
 Asta este un caz extrem,
 dus la maxim.
 E către zona de patologic.
 Însă, însă...
 Atenție!
 Noi folosim multe...
 Ăstea ni s-au părut ciudate,
 pentru că erau exagerate.
 Dar avem unele care sunt atât de fine
 și sunt atât de ale noastre,
 noastre, încât nu le sesizăm că sunt ciudate.
 Ce vei am dat astăzi este un manual ca voi să vă verificați
 ciudățenii din gândire.
 Da, ăsta e altul.
 L-ai găsit până și ăla, dar de mai încet un pic.
 A sinut post?
 De-acum dat, pot să spun că nu este un post ocazional,
 pentru că divulgaritatea umanistică unui om
 s-ar putea retușea pe un blastom ale
 noșalanță de un conformistice întru Jean Calvin.
 Să facă această republistică interumană
 s-ar putea repudia pe un anumit trunson umanitar.
 Aș fi ca totul în această zi a unui prohod pe care
 divinitatea interumană se putea codifica.
 O împărtășanie pură s-ar putea restructura
 de la un anumit disconfort purie renascentistic-umanitar.
 Mi-a mancat să confirm, sunt într-o urbanistică,
 într-o cazulistă comedicală a unui univers tranzers,
 și am luat o săntă partășană de X-Situs Inversus,
 într-un an 9-o șalanu conformece sub Jean Calvin.
 Și nu știu dacă dumneavoastră aveți pledoaria
 ca să-mi oferiți această continență paraținu-saidală,
 pe care niciodată acest univers X-Situs Inversus
 cum Versus ar putea reconstituie.
 Atenție!
 Tot ce zice această femeie este corect.
 Nu folosește ștergeri.
 Filtru ștergerilor este defect.
 Este patologie, nu intră în normalitate,
 A fost analizat mesajul de nu știu ce filozofi români,
 din aștia Patapieviș și nu știu ce, și au zis, băi,
 e corect cuvânt cu cuvânt.
 Ăsta-i adevăratul răspuns.
 Problema e că, neavând funcțional filtru ștergerii,
 când femeia asta se duce la magazin să ceară pâine,
 ea se exprimă tot așa.
 Înțelegeți? Acolo e patologia, că tu nu te adaptezi
 la nevoile de comunicare ale societății.
 Dar, i-a spus exact lucrul ăsta, că postul a ținut post.
 Păi da, da, poți să ții post cu adevărat?
 Că poți să ții post doar de mâncare, dar e post, dacă ai și
 gândii nu știu ce.
 Deci ea face efectiv o analiză a conceptului de post
 și exprimă că, dintr-o anumită perspectivă, a ținut post,
 dar din altă perspectivă nu a fost cu adevărat un post.
 Înțelegeți?
 Și exprimă asta în modul cel mai corect pe care le exprimă
 un filozof.
 E adecvat?
 Nu.
 Asta înseamnă patologie, că nu e adecvat situației.
 Înțelegeți?
 Deci la ea nu funcționează filtrul acelalși tergerii și
 comunică complet situația.
 Pe când răspunsul conform circumstanțelor ar fi trebuit să
 fie da sau nu.
 Dar trebuia să știe că în mintea ei aștia că dacă zice da,
 e greșit,
 că dacă zice nu, e greșit.
 Și nu a putut să nu dea răspunsul corect.
 Asta înseamnă patologie.
 Ok?
 Da.
 Miriam.
 Cum?
 Da.
 Sigur, normal. De exemplu, la schizofrenie există multe
 persoane cu schizofrenie care au acest tip de inteligență.
 Doar că nu se adaptează la mediul.
 Le punem pe grup, dacă vreți.
 Bine, dracilor. Cum se numesc?
 Nu știu cum se numesc. Le avem pe YouTube acolo, știm link-
urile.
 Încă o să punem pe grup.
 Cum a fost acest modul?
 Am ajuns la final cu acest modul.
 Mă întreb dacă sunteți obosiți ca să nu fac presupunere,
 să nu fac citirea gândurilor,
 dar vreau să-mi spuneți în 2-3 cuvinte,
 nu ne lungim decât 2-3 minute acum,
 cum a fost pentru tine?
 Care a fost a haurile tale?
 Ce ai descoperit?
 Ce am făcut în modul ăsta? Am bogățit și alărgit harta ta
 despre lume, harta tea mentală.
 De acolo?
 Uite aici un microfon imediat.
 Am observat cât de ușor ne programăm singur și tragem conc
luzii pripite.
 Nefondate, bineînțeles.
 Ok.
 Mersi.
 Are cineva?
 Da, dați voi microfonul la cine vreți.
 Cred că cel mai revelator a fost conștientizarea
 convingerilor limitative, partea pe care am făcut-o astăzi,
 și mai mult a distorsiunilor și cumva gândind după aceea
 cât de des le folosesc în viața mea
 și cât de mult îmi limitează comunicarea.
 Provocarea mea pentru voi.
 Să știi că modelul ăsta e puțin important de legat de
 comunicare,
 de comunicare. Dar provocarea mea pentru voi este să vă u
itați cu cheia asta de citire
 pe domeniile din viața voastră care nu funcționează, care
 nu sunt la maxim.
 Și să vedeți ce gândiți despre acel domeni.
 Să vedeți cât de mult veți gândi, veți identifica moduri de
 gândire greșite, filtrate,
 distorsionate și atunci o să știi că, de fapt, tu ai dist
orsionat realitatea, de aia nu ai ajuns.
 unde vreoi să ajungi.
 Că la tine, pe hartă, scria la stânga, de fapt drumul era
 la dreapta.
 Înțelegi?
 Și tu, în ce direcție mergeai?
 Cum scria pe hartă.
 Atât? Asta știm.
 Ce scrie pe hartă.
 Trebuie să rescriem harta.
 Așa.
 Alcine oameni.
 Ce aha ai avut? Care a fost pentru tine
 îmbogățirea din acest modul?
 Cu ce te-a îmbogățit acest modul?
 Mi-am dat seama că și eu fac lucrurile astea,
 le vedeam doar la alții de obicei,
 ea că eram cumva conștientă de ele, dar mai mult la alții,
 nu la mine.
 Și înainte de pauză, mă rog, în pauză de masă,
 am stat de vorbă cu Alex despre modul în care aleg eu
 să mă las afectat de anumite situații.
 El m-a întrebat dacă este o mască pe care eu mi-o pun
 atunci când sunt într-un anumit loc.
 Și am zis, nu, că sunt lucruri care mă afectează și pe mine
.
 doar că aleg să nu le duc cu mine mai departe în următorul
 meeting, în următoarea discuție,
 când ajung acasă.
 Și atunci, este doar o alegere.
 Și apoi ai venit tu și ai zis, uite, avem cauza efect.
 Și ai zis, wow, eu făceam asta fără să știu că o fac foarte
 bine.
 Brav, super.
 Și îți mulțumesc.
 Feliții tăi, mulțumesc și eu.
 Altcineva, cine mai a avut un aha despre în ce mod mă ajută
 pe mine personal,
 nu doar, știți ce, nu vreau să aud.
 Bă, a fost o informație utilă, interesantă, importantă.
 Nu, mă interesează concret pe tine personal cum crezi că ve
i aplica aceste informații de acum.
 Bună, Marius, Daniela sunt.
 Mă leg un pic de povestea cu soacra ta cu brânza, dar la
 mine e o poveste cu oamenii.
 Dacă cineva venește și îmi spunea o etichetă despre o perso
ană,
 Eu o luam direct și tranșam, adică nu dădeam nici o șansă.
 Apoi, cu timpul, constatam că, de fapt, acea persoană era
 total diferit
 și aveam în mine niște remușcări pentru că îl schinjuiam at
ât de tare și îl judecam,
 cu toate că adevărul era altul.
 Da.
 Și atunci am început să lucrez cu mine ca să nu mai subest
imez oamenii pe tiparele altora
 și să mă las pe mine să descoperi oameni.
 Și ce ai învățat astăzi și ieri despre acest lucru?
 Sau despre tine, în general?
 Ce consideri că a avut pentru tine relevanță, importanță?
 Să spun direct, m-ai scos din grotă, chiar dacă vrei să mi-
a prins becu, eu l-am praștia și spărgeam becul.
 Ok.
 Mulțumesc.
 Mulțumesc. Mulțumesc și eu.
 Da, de aici.
 Pentru mine au fost două ahauri.
 Unul, piramida nivelurilor neurologice de ieri.
 și faptul că am înțeles că pentru a dezamursa o obiecție de
 pe un nivel trebuie să duci pe nivelul superior.
 Asta mi se pare foarte important. Asta mi-am luat eu foarte
 important de ieri.
 Și de astăzi, ghidul acesta al...
 Limbajului.
 Ghidul acesta al limbajului, modul în care ne interpretăm
 și modul în care să ajungem mai aproape de realitate.
 Făceam asta natural cu multe dintre ele, am descăprit alte
le pe care nu le făceam,
 adică metode de dezamursare.
 Și acum am un ghid și mă pot lua după el și...
 Foarte bine. Super, bravo.
 Voi vă dați seama că astăzi am lucrat doar pe acest nivel?
 Deci tot ce am făcut astăzi a fost cu referire la ce gând
esc oameni,
 adică la ce convingere au.
 Deci doar despre convingere am lucrat.
 am învățat cum să analizăm structura de convingeri a mea, a
 ta, a celorlalți. Asta am făcut.
 Da, nu știu dacă mai e cineva. Uite acolo.
 Și ne oprim aici.
 Nu se aude? Nu e pornit?
 Gărce?
 Gărce? Da? Super, mersi.
 Tot la piramida celor 8 nivele neurologice, e super tare
 exercițiu de aliniere a nivelelor.
 Adică poți să-l folosești pentru realizarea oricării obiect
iv.
 Și limbajul, care l-am învățat anzi, e super.
 Fac cursul de coaching, apăreau întrebările, dar acum chiar
 îmi dau seama când să pui întrebarea.
 Exact. Un anumit tip de întrebare.
 Da. Deci, acum încep să auzi formularea care îți spune, ă
sta-i blocajul, asta-i întrebarea.
 Sunt foarte multe școli și de coaching și de terapie care î
ți spun, trebuie să pui întrebările ăstea.
 Fără să-ți spună că de fapt le pui, când auzi acea formul
are.
 La ce te ajută? Grăbește foarte mult procesul.
 A, aud asta, păi pune acea întrebare, de ce să pun orice
 întrebare?
 Da, mai avem pe cineva? Ok? Și după acolo.
 Eu am venit astăzi cu convingerea că nu voi împrumuta nic
iodată mașina pe care o conduc,
 că e personală sau afirmă e mai puțin important.
 Iar acum, pe final, mi-am pus o întrebare și mi-am dat se
ama că totuși există un context în care aș face lucrul ăsta.
 Ok, bravo.
 Da.
 Așa, ok.
 Asta nu e neapărat un aha,
 ci un semn mare de întrebare pe care trebuie să-l descoperi
 pe cont propriu,
 când au fost vorba de citirea gândurilor.
 Și aici m-am regăsit
 în discuțiile cu părinții mei,
 că eu știu că tu X sau Y
 și mă gândesc
 că de acum acolo pot să detectez
 aceste tactici, mini-tactici
 de citirea gândurilor.
 Sunt tehnici de manipulare pe care oamenii le fac incons
cient că manipulează.
 Dar ei manipulează când spun, știu eu că tu asta.
 Da, asta. Și vreau să-ți mulțumesc pentru asta.
 Marius.
 Acuma.
 Așa. Când pui atât de a-ntrebări, numai pe un blocat, să z
icem,
 Marea majoritate a timpului de câte ori am făcut exerciția
 asta, mă duceam prea departe, prea departe.
 Și la un moment dat, uitam unde trebuie să mă întorc.
 Și veneau iar alte întrebări din altă, de altul.
 Deci, atent. Eu vă dau sistemul ăsta mai mult să îl aplica
ți asupra voastră.
 Păi, foarte bine atunci. Pe tine ai libertate completă.
 Nu începe să neapărat să îl aplicați pe ceilalți, înainte
 să îl aplicați pe voi.
 Pentru că va părea atac la persoană dacă nu ești blând.
 Și oamenii se vor depărta.
 Pune asupra ta, pune-ți ții întrebările astea, nu contează.
 Du-te în orice direcție vrei, că ai tot timpul din lume să
 lucrezi cu tine, știi?
 Nu e ca și când trebuie azi să schimb ceva la o persoană.
 Oricum, acum, voi ați făcut doar prim pas spre a aplica ac
est sistem.
 Doar îl ați înțeles ca să îl aplici propriu.
 Zici, nu știu, dacă unii dintre voi, de exemplu, aveți cl
ienți, coaching sau suntți terapeut sau mai știu eu ce, și v
reți să îl aplicați.
 Nu îl aplici exact așa.
 El se aplică punând o întrebare, făcând pauză, schimbând
 subiectul.
 Amintindu-ți, spune, a mea, m-am amintit ce am vorbit înain
te, ai că măi vreau, măi am o întrebare, ești de acord să
 spună-ncă o întrebare.
 Sețizați? Deci nu e un lanț, una după alta.
 Pentru că e foarte greu să suporti aceste întrebări.
 Sunt despre ceea ce tu considerai că ești tu.
 Convingerile tale, oamenii le consideră extrem de intime.
 Dezir, mă, că nu-ți de acord ca tu să le schimbi convinger
ile.
 Da, și ne oprim acum.
 Mai ai și acolo. Ok, hai.
 Spune, dacă ai microfonul.
 Cine are microfonul?
 Cine are microfonul? Zi.
 Te rog.
 Prinzent.
 Salut.
 Pe mine m-a ajutat foarte mult să scap de sentimentul de
 vinovăție.
 Atunci când rupem anumite raporturi cu prieteni chiar
 foarte buni,
 dădeam seama că mi-am dat seama acum de fapt
 că ei erau cei care nu se adaptau,
 sau erau într-o identitate care nu se potrivea în contextul
 prieteniei noastre,
 în relația inoase de prietenie.
 Și din diverse motive, că manipulau, voit sau nevoit,
 Eu adresam acele întrebări fără să îmi dau seama fără să le
 aflu astăzi, în mod automat,
 iar ei ne-având răspunsuri, practic se răpăia raportul.
 Și asta m-a ajutat foarte mult să scap de sentimentul de
 vinovăție, pentru că mereu rămâneam cu impresia,
 am făcut eu ceva greșit, oare sunt eu absurd?
 Poți să folosești întrebările ca să...
 Știi cum? Ca să...
 Ca să pui la locul lui pe cineva, pentru că nu are răspuns
uri.
 sau să le folosești ca să-și dea seama că nu are răspunsuri
 și să poată să construiască altele.
 Deci, poți să le folosești doar ca să zici, pui o întrebare
 și zici, a, deci nu știi.
 Înțelegi? E un mesaj de genul... Ești prost.
 Poți să le folosești manipulativ, dacă vrei.
 Nu vă recomand să faceți așa, însă se pot folosi și așa.
 Am văzut oameni care le folosesc.
 Da, eu le foloseam în scopul de a rezolva situația, de a
 restabili raportul.
 Nu aveam nicio intenție rea și tot nu aveau răspuns și să
 distrugere raportul.
 Iar eu rămânem cu sentimentul de viinovăție și asta m-a aj
utat.
 Doar trebuie frază tampon înainte, îndreptat întrebarea.
 Băi, nu e pentru tine până întrebarea, eu mi-am pus mie înt
rebarea asta.
 Da, asta nu o făceam într-adevar.
 Mersi.
 Mulțumesc.
 Da, și în ultimă.
 Pe mine modul ăsta m-a ajutat enorm, pentru că făcând alini
erea în prima parte,
 am înțeles că la mine, m-a ajutat și colegul foarte tare,
 banii înseamnă durere.
 Și atunci trebuie să fac niște pași.
 Da, echivalență complexă.
 Bani egal durere.
 E echivalență complexă.
 Și atunci am înțeles că trebuie să fac niște pași ca să aj
ung să pot să accept banii într-o manieră care să fie bine.
 Deci, dacă ar fi să te distrezi un pic, ai zice, crezi că n
-ai putea să simți durere și fără bani?
 Îți trebuie neapărat bani ca să simți durere? Poți să simți
 durere și ne-avem bani.
 Poți să simt durere fără bani și o simt din alte cauze, nu
 de cauza banilor.
 Ok, altă revelație pe care am avut-o este că se referă la
 viața mea, când eram tânără,
 că aveam un raport atât de bine construit cu fostul meu soț
, încât eu la un moment dat
 completam fraza lui și el făcea același lucru
 când comunicam unii cu alții.
 Și atunci eu am tras concluzia
 că eu gândesc și el gândește la fel.
 Și atunci când a început să se poartă urât cu mine,
 eu nu mi-am pus niciodată întrebarea
 dacă el a trecut la altcineva.
 pentru că eu n-aș fi trecut niciodată la altcineva.
 Și...
 am trăit cu un sentiment de vinovăție
 că, bine, că cumva am făcut ceva greșit în căsnicia mea de
 asta,
 au început el să se poartă urât și că n-am fost suficient,
 n-am ajuns la nivelurile lor al familiei lui, al lui,
 de pretensie de ce ar fi trebuit să fiu eu.
 Și realizez acum că de fapt și de drept am făcut tot dist
orsiune și o presupunere.
 În sfârșit, mi-am clarificat de fapt și de drept ce a fost
 în capul meu atunci și în sufletul meu.
 Și a fost o revelație pentru că să scapi de povara aceasta
 a vinovăției, e o chestie foarte bună.
 Dragilor, vă mulțumesc mult pentru weekendul ăsta.
 Felicitări că ați supraviețuit și căldurii și informaților.
 Știu că nu au fost foarte lejere ca informații, însă crede
ți-mă,
 că stăpâniți această parte din ENELP, tot ENELP-ul începe
 să aibă sens.
 De aici, din acest concept, acest concept a fost primul
 concept care a dat naștere de fapt de ENELP-ului.
 Acest concept al limbajului analizat așa a creat ENELP-ul.
 De aici, nu exista nimic înainte de acest concept care să
 se numească ENELP-ul.
 Acesta a fost primul concept al ENELP-ului.
 De aici s-au născut celelalte.
 Mulțumesc încă odată, ne vedem luna viitoare.
 Duminică frumoasă, cât veam mai lăsa din ea.
