 Muzica
 Vreau sa-i multumesc, Oane, ca o sa lucram impreuna acum
 Și dacă mă veți da voie, vreau să punctez pe piramidea
 nivelor neurologice modul în care discutăm.
 Să identificați voi și poate să vă sprijin și eu, dacă îmi
 dați voie, să punctăm, să identificăm din limbajul unei
 persoane
 care sunt nivelurile din piramidă care sunt evidențiate.
 Am avut în pauză o discuție cu Oana și nici nu am întrebat-
o dacă vrea să fie aici în față.
 și s-a trezit că are pus microfon.
 Dar cum suntem toți de casei,
 ne simțim în raport și confortabil unii cu alții,
 putem să avem discuția fără să ne simțim judecați,
 acceptați, să ne simțim acceptați.
 Ok.
 Fac un mic rezumat.
 Oana mi-a povestit că vrea să fie mai prezent în viața fice
i ei
 și...
 Îmi spui de ce, cum ai ajuns la concluzia asta,
 că vrei să fii mai prezent în viața ficei tale?
 Da, adică...
 văd în ea numite lucruri care poate mie nu-mi plac sau mă
 trigăruiesc
 și atunci mă gândesc că cumva mă activează ca și cum eu nu
 am făcut ceva bine
 sau nu sunt suficient de bună în momentul respectiv sau...
 Adică ea se comportă într-un omit fel și tu treci, ai un g
ând, simți o stare și îți spui
 pentru că simt asta, asta înseamnă că nu sunt destul de bun
ă, că n-am petrecut timp cu ea.
 Că ceva sigur am făcut greșit și ăsta e efectul.
 Ok.
 Comportamentul ei.
 Deci să înțeleg așa.
 Că tu ai un manual în care scrie că dacă acea persoană face
 sau spune un anumit lucru,
 înseamnă că eu sunt așa sau așa.
 De unde ai cumpărat manualul ăla?
 De unde l-am cumpărat?
 De unde stii că modul în care reacționează copilul înseamnă
 acest lucru pe care ți-l spui tu că înseamnă?
 De la mama, de la bunicul.
 Ok. Și ei de unde știu, au cumprat un manual?
 Nu, ei sunt genul care eu tot timpul am dreptate.
 Ok. Și dacă ei au dreptate sau ei chiar au dreptate sau ei
 doar cred că au dreptate?
 ce consider eu și ce am văzut de-a lungul timpului, ei cred
 că au dreptate.
 În cazul ăsta ar putea, de ce înseamnă din reacțiile fetiț
ei tale copilului tău,
 ar putea să însemne că ei doar cred că au dreptate și să n-
aibe dreptate?
 Da.
 Dacă n-ar avea dreptate, în situația în care copilul face
 sau spune nu știu ce,
 și tu zici, asta înseamnă că nu mă implic destul, dacă n-ar
 avea dreptate aici, ce altceva ar putea să însemne?
 Că nu ține de mine acel lucru.
 Că nu ține de mine. Sau că, altceva.
 Deci nu e că nu te implici.
 Și ce altceva poate să însemne?
 Nu știu, mă gândesc că nu e de datoria mea să îi spun celor
lui lel cum să se simtă sau cum să fac anumite lucruri.
 Dar ce înseamnă că copilul reacționează, nu știu cum, cum
 reacționează astfel încât să zici că nu e în regulă?
 Poți reputa întrebarea?
 Da, adică ai zis la anumite reacții ale copilului, la care
 reacții?
 Apropo de stare, o văd când stă așa.
 Și cumva și eu am trecut pe acolo și simt că e aceeași...
 Același sentiment de neputință, de eu nu pot, eu nu...
 Mhm. Ok.
 Iată-n. Deci copilul simte sentimentul de eu nu pot, neput
ință.
 Ce contează mai mult în acel moment?
 să fie încurajat
 sau să-ți spui tu
 că nu te împlici suficient?
 Ce ar însemna să te împlici suficient?
 În situația aceea?
 Cumva să se arăt prezentul,
 să iară că există și o altă parte
 și să-l încurajez?
 Concret, ce? Să-l încurajez?
 Să înțeleagă că el este perfect așa cum e.
 Exact. Că uneori e în regulă să greșească, că tu știi că d
acă îi exerțează o să reușească, ok?
 Da.
 Faci asta.
 Eu zic că da. Adică am făcut cu mine asta și fac și cu ea.
 Ok. Și atunci nu văd cum nu te implici. Că ce altceva ar
 trebui să faci?
 Adică după manualul părințelor tăi, tu nu te implici, am în
țeles.
 Da.
 Ok.
 Cum altfel ar fi însemnat în această situație să te implici
?
 Ce să faci?
 Mă refer stric la această situație.
 Când mie mi se pare că ai făcut exact ce trebuia să faci.
 Da.
 O să răspund după manualul lor.
 Te rog, da.
 Eu să previn acel lucru.
 Adică să nu vadă ei că eu simt acel lucru.
 Să nu ajungă copilul să se lovească de obstacole, că Doamne
 fereste viața oricum nu o să-i dea nici un obstacol în cale
.
 Exact.
 Nu, copilul trebuie să se lovească de acele obstacole și do
ar să știe că atunci când are în față un obstacol,
 este cineva la care poate să vină să se plângă. Că cineva î
l înțelege.
 Nu e cazul să îi îndepărtezi obstacole ca copilul să nu șt
ie că lucrurile sunt grele.
 Nu, e normal să știe că sunt grele.
 E normal să vină plângând.
 E normal să aibă și sentimentul bău, dar nu pot să fac asta
.
 Cum e normal ca din partea ta să vină replica uneori nu po
ți să o faci, uneori poți să o faci,
 indiferent că pot sau nu poți să o faci, eu sunt aici.
 Asta e implicarea de care ai nevoie.
 În manualul meu, așa scrie.
 Da.
 Ai folosit mult timp manualul părinților.
 Dar ea te-a întrobat de unde l-au cumpărat, pe ce se bazeaz
ă.
 Cândește-te, în câte alte momente din viața ta nu folosești
 alte manuale,
 manuale, alte reguli, alte sisteme de convingeri
 care nu se bazează pe nimic util,
 care vin din trecut, sunt doar păreri,
 cine zicea de părerolog?
 Sunt doar păreri,
 și oamenii au zis, ăstea sunt reguli.
 Începeți să fiți atenți la propriile manuale,
 la propriile sisteme de convingeri, la regulile pe care voi
 le folosiți.
 Și mâine o să vă dau, în funcție de cum sună convingerea,
 care-i întrebarea care o anulează.
 Deci, în funcție de cum sună, de cuvintele puse în conving
ere,
 există o altă întrebare care anulează acea convingere.
 Eu aici am folosit întrebarea pe o dreie.
 Tu mi-ai zis,
 știu de la părinți,
 și ei, pe ce se bazează?
 De unde știi că n-au...
 că au dreptate?
 De unde știi că nu greșesc?
 Păi nu știu.
 Ok?
 Dacă ei greșesc în situația asta,
 se schimbă tot.
 Dacă regula e greșită,
 pentru că regula mea este,
 Eu nu mă implic.
 Deci dacă copilul plânge înseamnă că eu nu sunt o mamă bună
.
 Cam așa sună.
 Nu știu dacă la ea, dar am auzit multe mame
 care efectiv mi-au spus cu aceste cuvinte.
 Dacă copilul meu suferă, eu nu sunt o mamă bună.
 Și am luat pe aceeași sistem.
 Unde ai citit asta? În ce manual ai citit asta?
 A, păi nici un manual.
 Zic și atunci, de unde știi că e așa?
 Și asta s-a gândit și zice, păi așa mi-a zis maică mea.
 Și maică-ta e expert în psihologia copilului?
 A, nu, e croitoreasă.
 A citit o carte despre asta zi-mi și mie, că sunt curioasă.
 A, nu, de-așa știe ea.
 Și nu s-a înșela niciodată?
 Oba, da, frecvent.
 Și cu toate că ea se înșeală frecvent, tu preferi să o cre
zi?
 Nu m-am gândit la asta. Perfect, este un bun început să te
 gândești la asta.
 Ok. Ce ați identificat pe piramida nivelor neurologice? Hai
 să vedem.
 Acum o să iau un pic, mă ajutii, Ana? Să reluăm discuția ca
 să punctăm pe piramida nivelor neurologice.
 Dar prima dată vreau să-mi spui ceva.
 Sigur.
 Acum, după această mică discuție noastră,
 e la fel presiunea pe tine legat de modul în care relațion
ez cu copilul sau s-a schimbat ceva?
 Nu mai este presiune, adică cumva...
 Ce a dispărut? E un sentiment care a dispărut sau poate că
 a început să dispară?
 Fix această presiune de eu trebuie să fac ca mama sau trebu
ie să...
 Dacă nu fac așa, cum mă simt?
 Care e sentimentul?
 Dacă nu fac așa și fac ca tata, e bine.
 Doar că mama nu-mi dă de abuie să faca tata.
 Și atunci presiunea asta constantă.
 Și tu cum te simțai când erai între ei?
 Foarte rău.
 Care e sentimentul? Foarte rău nu e o emoție.
 Nu știu, simt așa o greutate, o boseală, o...
 Parcă încep să nici nu mai văd, pentru că nu știu în ce
 direcție să iau.
 Vreau să te întreb ceva. Tu în ce rol ești...
 în relație cu părinții tăi?
 Buna întrebare.
 Nu sunt copil.
 Nu ești copil?
 Nu sunt copil.
 Și atunci cum deasculți de regulile lor?
 Cred că tata era copil.
 Și tu?
 E posibil să fii cu mama într-un rol, cu tata în alt rol?
 Da.
 În ce roluri?
 Cu mama în rol de...
 Depinde agresivitate, supunere.
 Și cu tata în rol de victimă.
 De fapt, nu suntem de victimă.
 Ok.
 Și cu copilul?
 Și cu copilul...
 Nu știu, ne-aș vrea să zic că nu există.
 Ce?
 Copilul, adică e așa nevăzut.
 Copilul tău, în relație cu tine.
 Tu în ce rol ești copilul?
 Liniștesc.
 Liniștesc. Dar nu pot o timpă.
 Nu mi-o sătă o timpă.
 Când copilul se uită la tine, de obicei ce simte, ce vede?
 Frică.
 Când tu te uiți la copilul tău, de obicei ce vezi?
 Admirație, iubire.
 Ce înseamnă rol de mamă?
 Dăruire.
 Putere, iubire, necondiționată.
 Prezență.
 Ok.
 Mai îmi spui odată care e problema, care e blocajul?
 Cred că să mă văd pe mine.
 Să?
 Să mă văd pe mine.
 Ok, dar mai concret.
 Legat de ce am discutat noi.
 De relația cu fica?
 Prezență, cred. Prezență și să...
 Ce înseamnă? Concret la ce te referi?
 Să mă accept așa cum sunt, să știu că fac lucrurile bine și
 să nu mă mai biciui.
 Și acum, Moana, vreau să te întreb. Tu te accepti așa cum e
ști?
 Se pare că nu.
 Faci lucrurile bine?
 Lucrurile le fac bine. Nu tot timpul, dar...
 Nimea nu face totu' bine.
 Dar nu cred că accept. Mă duc spre perfecționism sau spre
 ceva nu e bine.
 Ok. Deci, să zic, hai să zic, ce sunt ăstea? Care sunt
 nivelurile de pe care vorbește?
 Condiționare? Nu știu.
 Îmi spune despre ce convingere ar vrea să aibă.
 mi-ar placea să gândesc că fac totul bine, că mă accept așa
 cum sunt.
 Deci, îmi vorbește despre sistemul de convingeri.
 Vorbindu-mi despre sistemul de convingeri, prin ce pârghi
 am eu ca să pot să schimb niște convingeri?
 Valori.
 Dar dacă mi-ar vorbi, de exemplu, despre ce nu poate să fac
ă în legătură cu copilul?
 Consideri că-ți e greu să faci în legătură cu copilul?
 Da, de exemplu, când ea este în stările alea pe care eu le
 recunosc, deși fac, simt că nu pot să fac mai mult sau po
ate să o scot din stările respectiv.
 cum simți asta? Nu-mi e clar la ce te referi
 De exemplu, dacă o văd că este neliniștită, nemulțumită
 cumva intru în starea asta de eu trebuie să fac ceva ca să
 o scot de acolo
 și... nu știu, am impresia că nu reușesc
 Nu reușesc să o scot de acolo
 Nu reușesc pentru că îmi lipsesc ște ce, informația, nu șt
ii ce ai de făcut
 Da, că totodată nu știu ce am de făcut în astfel de situaț
ii.
 Deci, dacă ai avea o metodă, ti-ar fi util și simplu să sco
ți.
 Da, da.
 Ok, perfect. Cum de nu ai această metodă?
 Nu știu cum se face, pe ce nivel credeți că e?
 Aștii să faci ceva?
 E la capacități, brav.
 Ați identificat foarte bine.
 A ști să faci ceva, nu a face.
 A ști să faci, e o capacitate.
 A face, e un comportament.
 Dar a ști ce să faci.
 Și atunci, ca să poată să dezvolte capacitatea asta de a
 face,
 prima dată îi trebuie ce?
 Convingerea că
 poate să facă
 acțiunea respectivă.
 Cum de...
 nu
 știi ce ai de făcut?
 Te duci de atatia ani, și la cursuri, ce te aesti?
 Cum de nu știi ce ai de făcut?
 Ce crezi că...
 ...lipsa ești acolo?
 Pentru că eu intuiesc de unde vine.
 Nu ne-aude o ană, da?
 Vorbim între noi.
 De unde credeți că o persoană instruită
 care trece prin cursuri de dezvoltare personală,
 care ne-a povestit de manualul părinților,
 nu crede că poate să-și liniștească copilul?
 Hm?
 În momentul în care am întrebat-o în ce rol ești cu copilul
, mi-a zis, eu o liniștesc.
 Ce mi-a zis? Că nu este într-un anumit rol. Mi-a descris-o
 ca o acțiune rolul.
 Ok?
 Mă așteptam să zic că sunt în rol de mama.
 Sunt în rol de protector. Sunt în rol de ceva.
 Prietenul, orice, mi-a descris-o ca o acțiune.
 Și atunci am zis, ok, hai să mă duc mai sus,
 pe nivelul capacităților, să văd ce lipsește.
 Care e acțiunea? Ce ai nevoie? Ce știi?
 Ok?
 Cum de nu ai încă convingerea că tu poți să o liniștești?
 Nu am avut. Să zicem, nu știm discuția anterioră.
 Ce mi-ai zis?
 Pentru că voi ați auzit, ne-a zis anterior, de ce nu are
 convingerea.
 Ce îi zice mama?
 Că nu te împlici destul, că nu știi să o faci.
 Are convingerea că ea nu poate să o liniștească.
 Având convingerea, eu nu pot să o liniștesc, nu-mi dezvol
 nici capacitatea de a o liniști.
 În ce mod vorbește, comunică mama ta despre rolul tău de
 mamă?
 Să vedem dacă cineva din exterior îi încurajează asumarea
 rolului de mamă
 sau pedepsește asumarea rolului de mamă.
 O să spun de pe, nu de pe harta mea, tot din manualul lor.
 Te rog.
 Bunica cu care am crescut o judeca pe mama că nu face lucr
urile bine și eu le fac mai bine decât tine.
 Deci bunica spunea că ea le face mai bine decât mama ta.
 Cu referire la rolul mamăi tale de mamă.
 Da.
 Ok, deci când te creștea pe tine, bunica zicea, eu fac, mă
 știu, mai bine.
 Da.
 Ok, mă înțeles.
 Și mama ta?
 Acum, următoarea generație, mama ta se uită la tine cum eș
ti mamă pentru nepoțica ei.
 Ce zice despre rolul tău de mama?
 Că e bine așa cum sunt.
 Că e bine așa cum ești.
 Ce zice tatăl tău despre rolul tău de mama?
 Nu prea-l vad pe acolo prin așa, dar...
 Îi vad mai mult partea asta când se interupeasă pe Anast
asia.
 Ok. Bun. Dar despre cum relaționați tu?
 Poate că sunt prea mămoasă. Poate că sunt prea... protectiv
ă.
 Ok. Asta nu e rău. Nu strică cu nimic.
 Ok. Deci, atenție. Rolul de mamă nu pare să fie lovit,
 activat de ceva.
 Sotul? Despre rolul tău de mamă?
 Sice ok.
 Mai face cu toată glume și zicea să vezi ce te emoție Ana,
 când se face mai mare.
 Mhm. Ok.
 Dar...
 E ok.
 Ok.
 Tu?
 Ce-ți spui despre rolul tău de mamă?
 Că nu sunt suficient de bună.
 Că nu e suficient de bună ca mamă.
 Da.
 Și de unde știați?
 Asta mi s-a spus.
 Cine ti-a spus?
 Inseamna ca altcineva.
 Cine?
 Bunica.
 Deci mama, tata, sotul
 spun ceva
 dar bunica este cea care
 a influențat rolul.
 Și
 atentie, știți de unde
 vine puterea bunicii?
 Din faptul că Oana
 și-a văzut propria mamă
 de bunică.
 Înțelegeți? Și atunci bunică avea autoritatea supremă.
 Ok.
 Adică am văzut la mama ce e ea și
 neasumare de rol și liniștea ea.
 Ea a încercat să liniștească lucrurile, dar parcă nu ieșeau
,
 parcă nu putea. Pe cine a încercat să liniștească?
 Cred că pe bunică a încercat să liniștească. Încercat să o
 calmez,
 să zică, lasă tu, lasă-mă în pace, că știu, eu mă descurc.
 și nu reușea. Bunica era preautoritar.
 Și acum, tot bunica este cea care intervine în rolul tău de
 mamă?
 Făcuse în presupunerea că mama ei intervine în rolul de mam
ă,
 dar era o presupunere greșită.
 Mai repede, tot bunica este cea care...
 Bunica este cea care intervine în modul în care tu ești mam
ă?
 Nu.
 Ok.
 Mă deranjează anumite lucruri, dar ea oricum e bătrână, nu
 stă cu noi.
 De exemplu, când Anastasia merge pe la ei și nu o bag în
 seamă, pentru că e bătrână, adică nu se vede să o pupe că
 nu îi place.
 Cumva bunica e așa invidioasă, adică nu vii tu la mine, cum
? Adică nu vii la mine să te pup, dacă eu așa-mi doresc sau
 așa vreau.
 Ok.
 Deci, atunci, formatul rolului de mama nu mai este legat
 din mintea ta, nu mai este legat de ce se intample acum,
 ci este, asa stiu, de cand eram eu copil,
 si mama mea era supusa criticilor bunicii.
 Asa a ajuns la mine. Asa o fi?
 Da.
 Deci, încă trăiești rolul mamei criticată de bunică.
 Da.
 Ok.
 Foarte interesante convingerile astea.
 Faptul că le-ai scos la suprafață acum, o să îți permită mâ
ine să lucrezi pe ele.
 Ok? Vreau să clarific un pic ce e cu convingerile, cum apar
,
 Mâine o să lucrăm pe aceste convingeri, o să vezi un sistem
 acolo în care să nu se poate lucra pe convingeri.
 Sigur.
 Ok?
 Însă acum, de exemplu, doar faptul că le-ai adus la suprafa
ță, îți va permite să le obiectivezi.
 În momentul în care obiectivezi o convingere, convingerii
 acelea îi dispare puterea.
 Pentru că știi, aaa, este o convingere, nu este o realitate
, e o convingere.
 Ok?
 Da.
 Știu că dacă mama sau cineva zice,
 eu nu mă implic suficient,
 nu înseamnă neapărat că e adevăr doar pentru că cineva zice
.
 Înseamnă că e părerea acelei persoane.
 Problema este că noi considerăm că părerile sunt realități.
 Ok?
 Da.
 Mulțumesc.
 Și eu mulțumesc.
 Aplauze, vă rog, pentru colega noastră.
 Vreau să văd... ah, mai am un pic de timp.
 Și ziceam că vorbim despre convingeri. Da, trebuie. Sigur.
 Da.
 Avem microfon? Uite, Simona însupe microfon.
 Ridică mâna să te vadă. Todeauna, când vreți microfonul,
 trebuie să țineți mâna ridicată.
 Dacă doar au ridicat și au ridicat șapte persoane mâna
 și-au scobrut mâna, nu o să știe, colegul meu, unde să se d
ucă cu microfonul.
 Ți-l au adus, dar nu merge, știi de ce?
 Da? Avem microfon verde?
 Mi s-a părut că am observat, că a zis la un moment dat
 că convingerea pe care o are ea,
 cea limitativă în relații cu copilul, cu fata,
 este că dacă a început să plângă,
 retroactiv, ea nu a făcut ceea ce trebuia să facă,
 ea nu a fost implicată în trecut, nu că nu e implicată acum
.
 Copilul a început să plângă, ea e acolo, ea o conține.
 Nu simte că nu e prezentă atunci, acolo.
 Ci retroactiv, vai, dacă a început să plângă,
 înseamnă că nu am făcut ceva, înseamnă că nu am fost acolo
 când trebuia.
 Ceea ce e un lucru imposibil.
 Sa fii totdeauna prezentat.
 Bai, copilul e langa tine, nu stiu, daca aveti copii,
 probabil ca iti patisi.
 Bai, e langa tine, vrei sa il protejezi si in momentul ala
 pica.
 Ca sa-ti faca inciuda.
 Sa raneste ca sa-ti faca...
 Stii? Adica... Tu zici, bai, dar il protejezi, sunt aici,
 stii?
 Cand nu esti acolo, uneori nu pica cand nu ai grija de el.
 Dar când ești acolo...
 A da, da, vreau să se cunosc.
 Da, ok. Mersi.
 Ok, ce sunt convingeriile, dragii mei?
 Da.
 Credințe, ok. Da, credințe.
 Reguli.
 Modul nostru de gândire, mai zicem.
 Sistemul meu de convingeri determina de fapt cum gândesc eu
.
 Limitele.
 Regulile dupa care eu gandesc, dupa care ma ghidez in viata
, sunt de fapt convingerile mele.
 Dar cum au aparut?
 Ganditi-va la convingeri ca fiind puterea motorului pe care
 o ai.
 Ganditi-va la valori ca fiind directia in care mergi cu mas
ina aia.
 Convingerile sunt cat de tare poti sa mergi, cat de putern
ic iti e motorul.
 Dacă convingerele tale sunt limitative, motorul e slab. Mer
gi, da? Mergi cu frâna de mână pusă.
 Valorile dau direcția în care mergi. Merg spre sănătate,
 merg spre libertate financiară, merg spre dezvoltare
 personală,
 merg spre familie, merg spre, nu știu, statut social, habar
 nu. Aia e direcția.
 Stățiți că valorile ne dau direcția?
 Bun, eu pot să am direcția aia,
 dar nu am motor.
 Convingerile mele îmi spun
 Da, e importantă pentru tine
 libertatea financiară.
 Dar nu pot să reușești.
 Stățiți?
 Tu pot să ai valoarea aia,
 dar nu ai convingerile care să te ducă
 în direcția respectivă.
 Cum apar convingerile noastre?
 Te-ai născut cu convingerii?
 Nu!
 Nu!
 Cand te-ai nascut, nu ai nicio convingere.
 Si...
 In primele ore de dupa nastere, te apuca foamea.
 Bai, dar o foame din aia...
 Ti e foame de o viata intreaga.
 Stii sentimentul?
 Daca tu ai 3 ore de la nastere,
 te apuca foamea.
 Si...
 Știi sentimentul? Dacă tu ai 3 ore de la naștere și n-ai m
âncat niciodată,
 băi, tu n-ai mâncat niciodată toată viața!
 Ți e foame de o viață întreagă și normal că urli!
 Tu cum ai urlat dacă n-ai fi mâncat niciodată?
 Dacă de o viață întreagă n-ai fi mâncat... De-aia urlă cop
ii!
 Pe mine m-a păcălit Simona, când s-a născut Adeline,
 mi-a zice, băi, stai liniștit, e atât de mică încă n-are
 forță nici măcar să urle.
 Hai, ce bine!
 Ei, o sa am o viata linistita!
 Se naste urlatoarea...
 Bai, mi-au picat in cap toate convingerile mele, stii?
 Deci, a inceput sa tii pe...
 3 ani!
 A durat!
 Da, mai vreau inapoi, perioada aia, stii?
 Bun!
 Bun. Cum se nasc convingerile?
 Le moștenim de la familie.
 Le moștenim, efectiv, dacă părinții tăi cred într-un ceva,
 luăm de la ei ceea ce cred ei.
 Dar atenție, moștenim convingerile părinților,
 convingerile care ne plac și convingerile care nu ne plac.
 Atât.
 Cele neutre care ne sunt, ehh, nu mai interesează, nu le mo
ștenim.
 Mai sunt și din alea care nu ne influențează.
 Alea nu avem treabă cu ele.
 Dar convingerile care ne deranjează și convingerile care ne
 plac,
 alea le prelom de la părinți.
 Ok?
 Ne mai dezvoltăm convingeri,
 când, da, trecem printr-o eksperie,
 merg, mă împiedic și cad.
 Și atunci, în funție, iarăși de mediu, dacă cel din jur îmi
 zice, asta înseamnă că muntele pe care urci este un munte
 foarte dificil, dezvolt o convingere.
 Dar dacă îmi zice, bă, dar tu te împiedi și pe drum drept,
 ești cam prost, dezvolt o altă convingere.
 Se simzați?
 Întâmplarea e aceea, si eu m-am impiedica si am cazut.
 Pot sa zic ca bagajul tau a fost prea greu, de aia e cazut.
 Pot sa te impiedici si sa nu dezvolti o convingere negativa
, depinde ce-i spui copilului.
 Isi dezvolta convingerea, nu in functie de intamplare, ci
 in functie de cum interpreteaza intamplarea.
 Deci noi dezvoltăm convingeri din modul în care interpretăm
 experiențele, nu din experiențe.
 Notați-vă nuanța asta, diferența asta.
 Cum interpretez o experiență va deveni convingere?
 Convingerele sunt opinii care prin repetare, prin repetare
 nu le mai punem sub semnul intrebarii.
 Orice lucru repetat, daca nu-l mai pui sub semnul intrebari
i si nu zici, ba da, chiar asa o fi, nu?
 Merg pe drum drept si ma impiedic, ea esti un prost.
 Devine convingere, ba, sunt un prost.
 Nu-ti capabil, nu-ti bun de nimic.
 Daca nu-mi pun sub semnu intrebarii aceasta regula...
 Pă da, nu cumva nu are dreptate omul acela?
 Îmi place foarte mult regula, replica asta care zice
 dacă vei judeca un pește după capacitatea lui de a se căță
ra în copaci
 să zici că nu e bun de nimic.
 Pentru mine replica asta m-a salvat de foarte multe
 convingeri negative despre mine.
 Pentru că trecem prin școală și ne-ți se spune că trebuie
 să fim buni la tot.
 Și la matematică, și la România, și la fizică, și la chimie
,
 și la ta ta ta ta, toate trebuie să fii buni.
 Când am învățat regula asta,
 mă duceam fluierând la orice, zicând, bă, dar eu nu-s bun
 la asta.
 A, sunt foarte bun la altceva.
 Păi da, dar nu ești bun la asta.
 Da, știu.
 So what?
 Nu vreau să fiu. Nu trebuie să fiu bun la tot.
 Nimeni niciodată nu e bun la tot. Eu sunt bun la asta.
 Și profesorii mei îi vedeam că erau palizi
 la față când auzeau chestia asta. Pentru că spune un profes
,
 unu-i profesor la școală, eu nu vreau să fiu
 bun la materia ta.
 Mie trebuie să-mi dai nota minimă,
 că așa-i formalitatea.
 Dar nu mă interesează să fiu bun la materia ta.
 Știi, eu sunt bun la materia profesorului ăla.
 Se simțeau mândri. Se simțeau de-a dreptul mândri.
 Da.
 Nu, că...
 De 5 lua mă.
 Convingerile noastre sunt realitatea noastră.
 dar atentie, sa vedeți ciudatenia lumii
 Convingerile noastre nu se bazeaza pe adevar, pe realitate
 Alt element cheie, trebuie sa facem distintie intre fapt si
 convingera
 Mâine răsare soarele, mă rog, nu răsare, dar pare că răsare
 soarele.
 2 plus 2 fac 4. Păi mine mă cheamă Marius. Deci ceva de gen
ul ăsta.
 Lucruri care sunt fapte, ălea nu intră în categoria Conving
erii.
 categoria convingeri.
 Ok?
 Nu le interpretesc ca convingeri.
 Convingeri sunt
 ce cred eu
 despre fapte,
 despre lucruri.
 Adica interpretari.
 Convingerile
 sunt interpretariile
 oamenilor
 despre ceea ce vad.
 Amintiti-va cu Ana,
 copilul care plange
 Nu-i acord suficient timp.
 Nu-i... zicem mama, da?
 Nu-i acord destul timp.
 Sau nu stiu, sau nu pot sa o liniștesc.
 Orice.
 E de fapt interpretarea data de mine a faptului ca copilul
 plânge.
 Poate să însemnă.
 Eu de exemplu, văd părinte sadic,
 Eu de exemplu, văd copilul că plânge, zic, își dezvoltă
 capacitatea de a rezista la stres.
 la stres.
 Din cum interpretez ceea ce se intampla?
 Cate moduri de interpretare exista, atatia convingeri exist
a.
 Si acum vin sa te intreb, care din modurile astia de a
 interpreta plansul copilului este corecta si care e gresita
?
 Poti sa zici care una e corecta si una e la scala istoriei?
 Nu o fi nici una, nici asa, nici asa.
 Convingerile oamenilor nu sunt corecte sau greșite.
 Însă pot să fie productive sau sabotatoare.
 Să te saboteze.
 Mă blochează o convingere. Înseamnă că e greșită.
 Nu știu. Am convingerea că sunt cel mai bun trainer din l
ume.
 Nu o fi așa.
 Contează, nu contează. Faptul că am convingerea asta mă aj
ută. Ok, e bună.
 Și acum, elementul cheie.
 Oamenii se țin cu dinții de convingerile lor.
 Mă întorc un pic la piramid.
 Cunoașteți oamenii care se țin cu dinții de convingerile l
or?
 Și au senzația, băi, dacă eu cred asta,
 păi, mor cu convingerea asta în dinți!
 O țin.
 Să nu cumva s-o schimbi.
 Fii atent.
 Asta o să doară. Pot?
 N-am făcut-o niciodată, nu?
 Niciodată n-am pus sarea fără.
 Fii atent.
 Cu cât mă țin,
 Mai strâns legat de niște convingeri, eu nu am nimic mai
 sus de acele convingeri.
 Structura mea internă este goală deasupra nivelul de con
vingeri.
 Sunt extrem de sărace nivelurile de deasupra.
 cu tot ce derivă din asta.
 Capacitatea asta a valorilor de a te motiva, de a te activa
,
 lipsește.
 Identitatea, rolul, asumarea aia, pasiunea aia, identific
area cu ceva, lipsește.
 Apartenența, capacitatea asta de a lupta pentru ceva, lipse
ște.
 Ca să nu mai zic conexiunea,
 sensatia aia de a fi una cu ceva mai presus, lipseste.
 Cand eu stau in convingeri extrem de ferme, extrem de rig
ide, nu exista domnule, doar convingerea
 mea e buna, nu exista alta convingere, toți celelalți sunt
 prosti, devine convingerea
 un fel de simulacru de identitate.
 Eu mă hrănesc din convingere și nu o s-o schimb.
 O persoană însă care și-a dezvoltat și un sistem de valori,
 și un sistem de identități, de roluri și apartenență.
 Deci, băi, eu acum sunt trainer, păi în rolul meu de
 trainer am anumite convingeri care le folosesc.
 Mă duc acasă și mă joc cu copilul, sunt tată, am alte con
vingeri și alte valori care se activează.
 Cunoașteți oameni care în orice mediu, în orice situație,
 iau același stil de gândire?
 Nu l-ați cunoscut pe taică meu?
 L-ați cunoscut, da.
 Acele persoane care au o gândire fixistă, rigidă, sunt cele
 care își păstrează nemodificate convingerile.
 Și problema majoră vine din faptul că convingerile acei oam
eni le consideră realități.
 Știi unde e blocajul cel mai mare când tu consideri conving
erea ca fiind o realitate?
 Păi dacă convingerea e limitativă, te o consider realitate.
 Te auto-limitezi.
 Dar convingerile noastre nu sunt altceva decât interpretări
 ale realității.
 Ori interpretarea este din start ceva subiectiv.
 Ai avut vreodata o convingere pe care ti-ai schimbat-o?
 Manasus cine a avut o convingere pe care a schimbat-o?
 Manasus cine nu si-a schimbat niciodata vreo convingere?
 Stii cat de usor se schimba o convingere?
 Ia gandeste-te, vreau sa te gandesti la convingerile tale.
 ți plac convingerile tale?
 Unele da, unele nu.
 Amintește-ți și ascultă cum sună asta
 Convingerile tale nu sunt reale.
 Când eu zic
 Convingerile tale nu sunt reale, ce am zis?
 Ce e asta?
 O convingere
 e reală sau nu?
 Convingerile tale nu sunt reale.
 Ce este? E o convingere.
 E adevărată sau falsă?
 Păi ce am zis?
 Convingerile nu sunt reale.
 Cum este convingerea că
 convingerile nu sunt reale?
 Ar fi singura convingerie reală?
 Nu, dragii mei.
 Nu este reală nici această convingere.
 nici această convingere.
 Nu? Cum e asta?
 Cum sunt convingerile atunci dacă
 să țizați, nu are niciun sens
 să analizăm convingerile din perspectiva
 sunt reale sau nu sunt reale?
 Pentru că se bat cap în cap,
 cum țineți, se bat cap în cap
 când le pui să se uite unul la alta,
 una la alta.
 Da, da. Convingerile nu sunt reale.
 Dar nu-i si asta o convingere?
 Pai, daca nu e real faptul ca convingerile nu sunt reale,
 cum devin convingerile?
 Reale.
 Va plac paradoxurile astia.
 Stiti de ce vi le zic?
 De ce?
 pentru că mă interesează să nu mai fiți blocați în gândirea
 rațională.
 Asta în gândirea rațională,
 modul nostru de gândire, nu este unul rațional.
 Gândiți-vă, gândiți-vă așa.
 O viață întreagă, un om consideră că propriile convingeri
 sunt reale.
 Ok?
 Psihologia toată zice, nu e adevărat.
 Convingerele sunt doar interpretări.
 Convingerele nu sunt reale.
 Și atunci omul ăla vine cu întrebarea.
 Bun, dar convingerea că convingerele nu sunt reale, nu le
 face reale.
 Și psihologia zice, nu contează.
 Să iesați cât e de irațional tot procesul.
 Să iesați nevoia voastră totuși de a fi...
 Bă, dar spune-ne ceva sigur.
 Are cineva nevoia asta în afara de colegă noastră, care am
 vorbit deja.
 Senzația... Păi da, totuși, cum adică? Nu e sigur.
 Ei, psihologia zice, NLP-ul mai exact spune,
 convingerile nu le poți evalua cu măsura real sau nereal,
 ci doar cu măsura util sau inutil.
 Elementul cheiei care ne scapă este că noi evaluăm
 cu unitatea greșită de măsură,
 ceva ce ar trebui să evaluăm cu o altă unitate de măsură.
 Știați că un lucru
 pe care
 îl auzi în mod repetat,
 chiar dacă în primă zi zicea asta e o greșeală, e o prostie
, n-are cum... și nu e adevărat,
 îți devine convingere dacă îl spui de mai multe ori, dacă î
l auzi de mai multe ori,
 Vă mai zic alta.
 Știai că un lucru pe care tu îl consideri greșit,
 dar doar ca să te joci, îi găsești argumente pozitive, dev
ine pentru tine convingere?
 Vă dau un exemplu, un exemplu personal, dar se știe în psih
ologie lucrul ăsta.
 Cu an de zile în urmă vine soră mea acasă, eram încă la ma
ică mea și eu, și soră mea,
 care e cu 2 ani mai mici decat mine, cu blugi rupti.
 Primii ei, blugi rupti, cumparati.
 Cand a vazut... dar bea aparuse moda.
 Cand a vazut o maica mea si eu...
 Eu si acum, n-am avut in viata mea
 blugi care sa fie rupti, ca i-am rupt eu...
 In greasa partea doar. Ma duc la magazin,
 ma duc la magazin si zic, buna ziua, blugi noi aveti?
 Si a zice, da, toti sunt noi, n-avem second hand.
 Zic, nu e adevărat, uitați că sunt rupti.
 Dar o zic foarte serioști, că mă amuză chestia asta.
 Da.
 Și în final, greu găsesc o pereche de bluci care par noi.
 Între toți ei a noi. Adică nu sunt nici din aia frecați,
 nici rupti.
 Și zic, băi, dar vreau unii care să arate că sunt noi.
 Nu vreau să arate că sunt deja folosiți, știi?
 Vine sorul mea cu perechea ei de bluci de care era extrem
 de mândră, rupti.
 îmi zice, ajută-mă.
 Ajută-mă că am încurcat-o.
 Și zic, ai de cap, mău.
 Dar aveam avantaje dacă o ajutam.
 Deci, sora mea mi-a finanțat
 toți ani de liceu.
 Ea strângea bani și mi-i dădea mie.
 Și ea mi-a finanțat-o.
 Adică trebuia să o ajut.
 Și gândiți-vă, nu-mi plăceau
 sub nicio formă.
 Nu puteam să mă imaginez.
 Și ce am făcut?
 S-o ajut la maica mea, m-am dus dandu-i argumente de ce
 sunt bunii aia.
 Pai stii ca uite, vezi, toate fetele si ea o sa se simta
 acceptata in grup, o sa conteze mult la asta, ca vezi ca nu
 sare calu cu chestii din astia, chiar e o fata in regula si
 toate argumentele.
 Ca sa ma trezesc dupa jumatate de ora ca zic, ba, dar sunt
 totusi draguti in blogii tai.
 Mi-am dat doua palme
 Si zic, ai de cap ma, nu stiam atunci ca
 chiar exista sistemul asta, dar
 in psihologie chiar exista acest sistem. Daca vrei sa
 crezi o convingere, sustine convingerea
 pe care nu o ai inca.
 Si devine convingere pentru tine.
 Gaseste argumente sa sustii o convingere
 in care nu crezi, dar gasesti
 argumente pentru asta si in foarte scurt timp
 devine convingere pentru tine.
 Ce-mi place cel mai mult la NLP
 si la sistemul de convingeri este sa ma joc cu
 convingerile oamenilor care cred ca
 convingerile sunt realitatii si ca nu se pot schimba con
vingerile.
 Si e adevarat, e un pic de manipulare,
 dar o fac asa de divertisment.
 Si schimb convingerile oamenilor pe ceva
 Ba, mie nu-mi place deloc de persoana aia.
 Nu o suport.
 Sau nu-mi place metoda aia.
 Sau nu stiu ce.
 E o prostie, eu nu stiu ce.
 Si schimb convingerea si persoana respectiva, dupa o zi sau
 doua,
 Vine cu convingerea opusa.
 Si atentie, cand schimb convingerea, tu nu-ti amintesti ca
 ai avut convingerea opusa.
 Si toata lumea rade cand...
 Prieteni, grupi, da?
 Si zice, ba, tu ziceai opusul.
 Tu te faca sunt dezdobitaci! Eu n-am zis niciodata opusul!
 Bai esti fraier, ai zis exact opusul!
 Toți sunt fascinati din grupul nostru de cat de usor poți
 să modifici convingerile unui om.
 Iar oameni în general consideră că convingerile îi define
asc.
 Și că nu poți să le schimb.
 Trebuie să treacă ani de zile să schimb convingerile.
 O convingere se instalează într-o fracțiune de secundă, d
acă, nu știu, ai avut un accident.
 Eu am avut un accident săptămâna trecută.
 Am avut un accident săptămâna trecută, mergeam pe stră, a
 intrat unul fără săce dezetrecerea în mine.
 Foarte interesant că am putut să mi-i urmăresc modul de g
ândire.
 Băi, în următoarea zi, nu mă simțeam în siguranță când tre
buia să depășesc.
 Norocul meu e că observ trăirile și zică a fi atent ce e
 interesant.
 Și a zis, ia hai să văd ce se întâmplă, cum gândesc, care
 senzațiile.
 Și tot timpul fac experimente pe mine.
 Cu an de zile în urmă, înainte de pandemie, într-o săptămân
ă, în șapte zile aveam 8 zboruri.
 Deci, ăsta era ritmul de lucru pe care îl aveam.
 Într-o săptămână, ca un om normal, zbor de opt ori.
 Și nu am trecut niciodată printr-un incident,
 însă la un moment dat, venind de la Iași la Timișoara, a
 intrat avionul într-o furtună.
 Gândeți-vă, în toată perioada aia, pentru mine, a zburat în
semna libertate.
 Mă simțeam atât de bine, deci efectiv savuram zborul.
 Suntem la zborul. Ma simteam liber, stii? Deasupra norilor.
 Si vine zborul ala, ia stimiçoara, intra avionul intr-o fur
tuna si da un fulger in avion.
 La tot in filme cand cad bagaje, se clati in avionul, o iau
 un pic asa, oamenii urla, am trait filmul.
 Am trait filmul. Ma tineam de manerele de la scaunul ala,
 stiti ca sunt de metal.
 Cred că încă au urmele de cum am strâns mânerul ăla, acolo.
 Băi, s-a liniștit zborul, am ieșit din furtună, a fost prim
ul zbor și ultimul la care
 echipa, pilot, stewardessă, tot, a aterizat avionul fără că
 aia să spună nici măcar că a aterizează, deci
 totul lumea tăcea!
 Înțelegeți? Deci, linștea!
 Am ajuns? Am ajuns. Am uitat sa va zicem ca am ajuns.
 Ceva de genul asta.
 Toata lumea panica.
 Cand am iesit din avion, asa am iesit toti.
 Nici ei nu ziceau nimic, nici nu cred ca doar au deschis ur
sul, asa au coborat ei primii.
 E, ghici ce trebuia sa faca Marius ziua urmatoare?
 Sa urce in urmatorul avion.
 Si urc in urmatorul avion.
 Relaxat.
 Expert în NLP.
 Cum puteam altfel astea?
 Mea am făcut... dormem schimbat hainele, le-am băgat altele
 curate în geantă și am plecat timișoara București de data
 asta.
 Urc în avion.
 Începe licile.
 Eu mă uit pe geam și zic...
 Bă, te-ați, gomotul ăsta nu l-au făcut niciodată.
 Începe să meargă avionul pe pistă...
 Și zic, hai de capă-mă, dar niciodată n-a tremurat așa.
 Decolează.
 Băi, dar nu se poate, deci prea mari curbele ăstea, niciod
ată nu s-a înclinat așa.
 Mă uit pe geam, eram în dreptul aripii.
 E rugină pe aripă!
 Eu zburasem cu avionul ăla, cu ăla zburasem în ultimii cin
ci ani, știi?
 Acum era defect!
 A durat vreo 10 minute, pana cand mi-am dat seama ca de f
apt, evenimentul de cu o zi inainte mi-a modificat perceptia
 si modul in care eu interpretam lucrurile pe care inainte
 le interpretam ca ce fain zbor, libertate.
 Acum le interpretam pericol, pericol, pericol, pericol, per
icol.
 Cât a durat?
 A fost nevoie de 100 de incidente din alea?
 A fost nevoie de cât credeți că a durat? Vreo 10 secunde,
 turbulența aia.
 Atât a fost nevoie ca eu să generez o convingere total opus
ă convingerii
 zborul e ceva fantastic.
 Norocul meu a fost că, instant în zbor, mi-am dat seama de
 schimbarea asta
 și am modificat, bineînțeles, cum am dus pe tot ce s-a înt
âmplat ieri,
 am tăiat imaginea respectivă, am scos-o din subconștient și
 am putut să savură zborul.
 Adică mi-am refăcut convingerea de ziua anterioară, de din
ainte de incident.
 Și nu m-a mai afectat niciodată.
 Adică, auzi ca și cum am văzut la televizor, nu a fost a me
a experiența.
 atât de rapid a funcționat.
 Dar dacă nu știam tehnicile astea,
 rămâneam cu convingerea că azbură aia e periculos.
 Să vizeați cât de ușor este să schimb convingeri?
 Mie, în general, ca să schimb o convingere fermă a unei
 persoane,
 îmi ia cam un minut.
 Deci cam asta e...
 Însă știu oameni cărora le ia mai puțin.
 Deci, o convingere ferma se schimba cam intr-un minut.
 Si persoana respectiva uita ca a avut-o vreodata.
 Cat de definitorii pentru identitatea unui om sunt conving
erile in cazul asta?
 Cand cineva poate sa schimbe convingerile unui om, asa.
 Cât de puteri...cât de mult descriu convingerile cine ești
 tu.
 De loc.
 Convingerile mele sunt niște haine pe care astăzi le îmbrac
, mâinele arunc la coșul de gunoi și i-au altele.
 De-a lungul vietii mi-am schimbat la vointa
 EN CONVINGER
 Despre o gramada de lucruri
 Despre mine, despre celalți
 Despre business, despre NLP, despre orice
 Cum? Când stiam sa le schimb?
 Când nu ma mai ajutau
 Pai, dar cum? Schimbi tu asa convingeria asta care ai avut
 o viata intreaga doar pentru ca nu mai ti-e buna
 Adica chiar asa o arunci la gunoi, nesimtire curata
 Nici un pic de loyalitate sa ai fata de convingeria asta.
 Nu, deloc.
 Pentru mine, convingerile care nu ma mai ajuta sunt ciora p
rupti.
 Nu-i mai repar?
 Direct la gunai.
 Ce fac oamenii, pofiu?
 Ai sositat ca e o convingere? Bravo!
 Eram curios...
 Daca se sizati.
 Convingerile care nu ma mai ajuta sunt ciora prupti.
 merită aruncate la gunoi.
 Este o convingere, ce vream zis eu.
 O convingere pe care nu aveam
 și pe care mi-am instalat-o.
 Mi-e bine că am instalat-o, mi-e extrem de bine,
 pentru că fac așa
 și anulez convingerile mele de care nu am nevoie
 și care nu-mi plac.
 O persoană care nu știe aceste sisteme
 e manipulat de propriile convingeri,
 e abuzat de propriile convingeri.
 de convingeri. Are convingerea aia
 si o duce in spate ca si cum
 e o cruce.
 Convingerea aia devine
 pe deapsa, abuzul asupra acelei persoane.
 Si eu ma uit si zic, bai, dar se schimba intr-o secunda.
 Convingerea se schimba intr-o secunda.
 Trebuie doar sa stii cum s-o schimbi. O sa invatati.
 La master.
 Glumeți, că o să învățați și mâine deja.
 Harta noastră mentală.
 Închei imediat, mai am două minute.
 Harta noastră mentală.
 Ați văzut de expresia?
 Harta mentală.
 Harta nu e teritoriu.
 La ce se referă?
 Știi ce zice?
 Harta nu e teritoriu.
 Zice, convingerile tale nu sunt realitatea.
 Asta zice. Harta nu e teritoriu.
 Ceea ce tu gandesti
 nu este realitate.
 Este doar
 ce gandesti tu
 despre realitate.
 Dar nu e realitate.
 De ce ceea ce eu gandesc ar trebui
 sa fie realitatea?
 Celal gandeste altfel.
 Stii ce a fost
 dificil pentru mine la un moment dat in viata?
 Am intalnit un om
 care mi-a fost mentor o perioada,
 care gândea altfel decât gândiam eu.
 Și eu eram șocat, pentru că eu consideram că gândesc bine
 și observam că omul ăla zice,
 da, știi, aici chestia asta nu e așa.
 Și mi-arăta că nu e așa.
 Și uite, aici asta e așa.
 Și zicem, bă, Fira, deci eu eram atât de convins că ceea ce
 gândiam era corect
 și acum văd că ceea ce gândiam era greșit.
 Și omul ăsta are niște convingeri corecte.
 Și el îmi zice, nu știu dacă convingerile mele sunt corecte
.
 Voi sîsizați?
 Nu știu dacă convingerile mele sunt corecte.
 Sunt cele care le am azi.
 Mâine s-ar putea să am alte convingeri.
 Și tu o să te ui și o să zici,
 ăsta astăzi zice una, mâine zice alta.
 Da.
 pentru că convințele noastre se schimbă.
 Noi ne schimbăm.
 Cât de mult suferi când o persoană își schimbă părerile
 și pe tine te afectează asta.
 Dar dacă nu te afectează, are voie să-și schimbă părerile.
 Problema nu e că își schimbă părerile, problema e că te der
anjează pe tine.
 Dăm voie celorlalți să-și schimbă părerile, dacă nu ne der
anjează pe noi.
 Noi avem voie să ne schimbăm părerile, ceilalți să nu și le
 schimbe?
 Pentru că ne deranjează.
 Să zisați?
 E în regulă ca oamenii să-și schimbă părerile, dar să fie b
ine pentru mine.
 Ei, lucrurile nu stau chiar așa.
 Dacă tu ai voie să-ți schimb părerile, și celălalt are voie
 să-și schimbe părerile.
 Chiar cu riscul ca pe tine să te deranjeze.
 A crește, a te maturiza înseamnă, de fapt, să accepti că
 celălalt are aceeași libertate pe care o ai și tu.
 Harta mentală este suma convingerilor noastre.
 Este totalitatea convingerilor noastre.
 Și harta asta mentală vine, crește în noi începând cu prima
 zi a vieții noastre.
 E tot crește în noi. Cum?
 acumulează interpretări
 sau convingeri, zile cum vrei.
 Când eu zic interpretări, sau convingeri, e același lucru.
 Dar țineți minte, sunt interpretări.
 Convingerile sunt interpretări.
 Sunt modul în care eu
 gândesc, percep ceva.
 Nu sunt realități.
 De aia, harta nu este realitate.
 Harta orașului București
 nu este orașul București, culmea.
 Poți să te duci să cumpări harta orașului București.
 Ți-ai mai greu să cumpări București.
 Unii poate și permit.
 Dar să iesizați, a avea harta în mână
 te ajută, convingerile te ajută să te orientezi.
 Dar nu știi 100% că uneori
 nu te dirijează pe o stradă închisă.
 Harta Bucurestiului...
 Cine din Bucuresti?
 In centru pe undeva, nu stiu, nu-i chiant
 sa-i intra rupta circulatia.
 Vad asta pe harta Bucurestiului?
 Nu.
 Pe Waze, da. Dar pe o harta
 nu vad. Ori...
 In momentul in care eu ma uit pe harta
 s-ar putea sa ma
 orientesc gresit.
 Sau s-ar putea... M-amintiti cum erau
 hartilele din istorie?
 Ca nu continiau
 au toată informația pe ele,
 aveau pete albe.
 Hărțile noastre mentale,
 convingerile noastre,
 pot să aibă pete albe,
 adică să nu știm
 nimic despre osităt.
 Vrei să devii antreprenor
 și n-ai fost niciodată în situația asta,
 nu știi,
 n-ai nicio convingere despre chestia asta.
 Sau intri în relația de cuplu.
 Câți oameni nu intră în relația de cuplu
 cu un sistem de convinger greșit
 despre ce înseamnă relația de cuplu.
 Și te miri de ce sunt atâtea probleme în relația de cuplu.
 Sistemul de convingeri, harta mentală despre relații,
 voi știți că e gândită ca un fel de extensie
 a hărții mentale despre copilărie?
 Deci, pentru noi, relația este continuarea relației cu pă
rinții.
 Noi asta vedem în partener.
 Adică partenerul e acolo ca să ne sprijine pe noi.
 Noi asta ne dorim de la partener.
 Sa fie acolo, sa ne acordem atentie, iubire, afectivitate,
 sa fie pentru noi acolo.
 Dar asta este o continuare a hartii noastre despre copilari
i.
 E exact ceea ce faci.
 Cand erai copil, iti extindiai zona pe care tu o cunosteai.
 Eu mai amintesc cand eram copil, ma duceam cu Gască
 pe o stradă la 300 de metri distanta de casa.
 Și, băi, o adrenalină în noi...
 Am cucerit Everest-ul!
 Și, băi, ne întorceam acasă și povesteam...
 Băi, dacă ați știi...
 Băi, numai dinozauri și vulcani sunt pe acolo, știi?
 Am așa ceva.
 Povesteam, parcă era nu știu ce mare aventură.
 Încet-încet extins harta.
 Când nu te duci acolo, cum extins harta?
 Inventezi, presupui, iei de la altii.
 De multe ori s-ar putea sa fie gresit.
 Si tu dezvolti convingeri, ai o harta larga si gresita.
 Dar despre hartile mentale gresite in episodul de maine.
 Bun, zice-ti-mi si mie cum a fost aceasta zi.
 Stiu ca a fost usoara, distractiva, faina, dar vreau si par
erea voastra. Asta a fost pentru mine.
 Mai aveti energie sa-mi spuneti? Nu?
 Care-i cuvantul acestei zile, cuvantul cheia acestei zile?
 Ce ti-ai luat din aceasta zi?
 Ce a adus pentru tine aceasta zi?
 Convingerile, ok.
 Revelație legat de...
 Piramida nivelor neurologice, ok.
 Altceva?
 Ce a mai fost de impact pentru tine?
 Să iei din sens invers să dezvolți prima dată psihologia și
 după aia acțiunea, ok? Bun?
 Ceecare rol are valorile, convingerile, activitatile lui,
 da, bravo, mediul lui, da.
 De la misiune în jos,
 e resursă. Inclusiv misiunea este resursă, da.
 Sunt resurse, da.
 Cu câte ai activat mai multe roluri, cu atât poți să faci
 mai multe lucruri în viață, bravo.
 Ok, bun.
 Ai găsit tot ce?
 Ai găsit-o pe bunica în niște convingeri de aletale.
 Da, de alemele.
 Bun, ok. Să vezi mâine.
 Mâine o să lucrăm numai pe zona asta.
 Mâine, de fapt, lucrăm pe errorile din harta noastră mental
ă.
 Pe asta lucrăm, da.
 Bine, dragilor! Păi, seară bună vă doresc și mâine amintiți
-vă că o să termină mai devreme cu o oră,
 că astăzi ne-am lungit o oră.
 Și asta înseamnă că pe la 5 mâine deja terminăm.
 Mine.
 Bun.
 Seară frumoasă să-ți aveți
 și ne vedem mâine la
 aplauze pentru voi
 că ați supraviețuit
 procesului cel mai lung
 și cel mai
 dens, cel mai profund de până acum din NLP.
 Dar trebuia să începem de undeva.
 Ok?
