 Muzica
 Ce faceți, dragilor?
 Cum sunteți?
 Ca să mă uit în chat la ce scrieți, o să mă uit în lateral,
 așa că...
 A, dar sunt răzbunat.
 Cristi trebuie să se întoarge cu capul ca...
 broascățestoasă, știi?
 Eu trebuie să-mi dau drumul la telefon, că sunt de mine la
 ce-a să fie.
 Da, da, da.
 Da.
 Ia să vedem.
 Bunăseara, bunăseara.
 Cum era aia?
 Bine ați venit, luați loc.
 Deci...
 E toată lumea, ne putem...
 Putem începe, a 184 de persoane, numărul crește,
 mai licităm...
 Teodor ne scrie în...
 în Maghiară, pe acolo.
 Dar prea puține camere.
 Prea puține camere, da, am putea să mai...
 să mai pornim.
 Deci, dacă nu ieși la toaletă, pornește-ți camera.
 Dacă ieși la toaletă, te rog, eu nu porni.
 E povesti amlu christie acum ca in tabere e razbunarea no
astra, ca zice, na acum sa te vad cum iti mai opresti camera
.
 Cum mai stai cu camera oprita cand esti face to face acolo
 cu noi?
 Da, multa lume cunoscuta, oameni cu experienta in NLP, deja
 unii sunt cu noi de 2, daca nu mai bine, de 2-3 ani.
 Unii sunt mai la început de drum, dar la început de drum în
seamnă cam un an de zile.
 Adică sunt oameni cu o experiență în dezvoltare personală.
 Și am adus în seara asta un om cu multă experiență în dez
voltarea personală.
 Un om de la care, pot să zic, mi-am început și eu unele
 direcții de acțiune,
 pentru că, fără să știe, l-am avut ca mentor.
 Adică nu știu dacă știa el vreodată sau nu știa,
 că copilărind împreună, știi, nici nu aveam în vocabular
 termeni de genul ăsta,
 dar m-a ajutat mult prin ce am învățat de la el.
 Și cred că atunci a fost...
 Cred că a fost primul moment în care făceam ENALP fără să ș
tiu, făceam partea aia din ENALP,
 care sunt noște modelare, știi?
 Uita-mi la tine, si ziceam, ba fii atent cata carisma are
 omul asta, uite-te la el, stii?
 Si am zis, bun, de acum trebuie sa fiu doar mai inalt, mai
 frumos, mai bogat si gata, am rezolvat!
 Ca sa fiu modest pana la capat, bogat nu eram atunci.
 Hai ma, ca tu ne dadeai tricouri, aveam tricouri de la tine
.
 Da, făceam business-uri, dar nu eram bun... mă rog, aveam
 mai să-i scot o fată la film, dar ceea ce era mare lucru.
 Auzi, depinde cu ce compara-i pe vremea aia, știi?
 Corect, așa e.
 Mi-am mintesc câte serii am stat împreună și jucam cu toți
 Monopoly și ba eram la tine, făceam mai câta sandwich-uri,
 ba eram la mine...
 Pizza.
 Pizza cu blat de pâine.
 Cu blat de pâine, exact.
 Până la pâine tăiată din franzelă și pus cu lapte.
 Și eu îmi amintesc, când eram la mine, aveam făcuse rai mei
 în bucătărie, niște dulapuri din alea suspendate, și nimeni
 la mine nu sunt în alți.
 Și maică mea îi zicea lui Cristi, Cristi, nu-mi dai și mie
 de pe dulapa aia.
 Și era mișto, făcea mișto toți atunci, că zicea Cristi, cum
 ziceai, bă, nici la mine în familie nu sunt în alți. Nu șt
iu cum de eu am ieșit înalt.
 Poștașul era înalt.
 Poștașul era înalt.
 Da, mă, asta era o glume cu Cristi, o nețiu, pentru că...
 Îți dai seama, nimeni nu se gândea că Cristi, o nețiu, p
este ani de zile,
 o să fie unul din oamenii pe care mulți și îl doreau ca
 mentor, știi?
 Pentru noi era doar o nețiu!
 Știi?
 Nu vezi că tot așa rămân lucrurile?
 Da, da, da, știi? Cam așa.
 Când ne întâlnim la întâlniri de 10, 20, 30 de ani, e tot
...
 Mă duc cu Cristi să mâncăm.
 Mă duc cu Cristi să mâncăm, știi?
 Și în timp ce îns trâm noi la masă și mâncăm, vin pe lângă
 el 2-3 oameni și...
 Poți să zic chestia asta?
 Adică, chiar dacă nu...
 Chiar dacă nu poți să o zic, eu tot o zic, știi?
 Băi, eram de jumătate de oră la masă cu Cristi și în jumăt
ate de oră ăsta strânsese 8 milioane de euro de la oameni
 care au venit către el
 ca să-l roage să-i ajute să-i investească 8 milioane de
 euro în jumătate de oră.
 Nu stiu dacă-și mai amintesc, adică...
 Mi-a aduc aminte locația foarte bine, că era amărâtă acolo
 între niște blocuri,
 da, da, da, și noi mâncăm niște cornuri cu iaurt, știi?
 Dar el era deșa super cunoscut, știi? Și oamenii îl știau,
 și erau din ăstea care...
 Zicea unul, ziceă, salut, Cristi, mi-a făcut Cristi cunost
ință, eu nu mai știu cum îl cheamă.
 Zice, da, mi-am luat și eu niște dividente acum de nu știu
 câte milioane de euro.
 Stiu ca tu vrei sa investesti in nu stiu ce, hai ca invest
ez cu tine.
 Si eu ca in mintea mea, deci eu stai sa te ascultam, erau v
reo 3 persoane cu care s-a tot intalnit si calculam 2 milio
ane de euro de la 4 de la 2 milioane de euro, 8 milioane de
 euro in jumatate de ora.
 A fost in jumate de ora buna, nu mi se intampla.
 Din causa mea eram eu cu tine.
 Ai mi-ai portat noroc atunci.
 Dupa aia nici n-ai mai stransat.
 Nimic.
 Bă, ce s-a intamplat, acum imi dau seama.
 Acum, exact, da, eram eu cu el, i-am purtat noroc.
 Da, măi, deci, Cristi, mulțumesc tare mult pentru seara
 asta, că ești alături de noi, nu e prima oară și nici ult
ima, și glumele acestea sunt faine tot timpul, ni le amintim
 cu drag.
 Dar l-am adus pe Cristi pentru că a scris o carte împreună
 cu niște prieteni de-aia lui, și în cartea aceea sunt niște
 elemente care sunt foarte familiare pentru cei care studiaz
ă NLP-ul.
 și anume identitatea. Ce înseamnă acest nivel al nostru, al
 psihologiei noastre de identitate
 și cum anume noi de fapt ne blocăm în dezvoltarea noastră,
 în dorința noastră de a ne atinge obiective,
 ne putem bloca din n motive, dar cel mai grav dintre ele
 este blocajul la nivel de identitate.
 de identitate. Adică cine suntem nu ne lasă să ne atingem
 obiectivele. Uneori suntem persoana
 potrivită, uneori nu. Aș zice, nu neapărat că suntem. Cine
 credem uneori că suntem, cine crede alții că suntem.
 ce reușim să încropim dintr-o modelare inconscientă și at
unci când ne trezim într-un rol nou,
 fără să știm și fără să avem o anticipare a dezvoltării vie
ții noastre,
 ne trezim că suntem tată, dar nu ne-am gândit de șase luni
 înainte să ne anticipăm rolul
 și ne trezim cu un copil în mână și să-mi bag piciorile s-
ată.
 Și eu ce fac acum? Și caut în pol de...
 Eu încă eram copil și acum sunt tată, știi? Cam așa ceva.
 Deci, te angajezi și îți vine prima factură sau faci o ju
care și zici, aoleu, acum sunt angajat.
 Faptul că nu anticipăm și nu ne pregătim, ne punem singuri
 în ipostază în care să luăm la întâmplare cel mai familiar
 model pe care poate chiar îl urăm și pe care îl rejectăm. L
-am rejectat toată viața.
 Tii amintesti cat de pregatiti eram cand ne-am mutat amand
ui intr-o garsoniera in Timisoara venind din
 Mami hai vino sa mananci hai treci la masa
 Si aveam nu stiu cate mame, stii ca eram in grup oriunde ne
 duceam, eram acasa
 Si ne-au pus, ne-au trimis ai nostri, va da seama, teror
isti, parintii
 Ne-au trimis domne la scoala in Timisoara
 Ne-au trimis la facultate in Timisoara
 Si eu cu Cristi staiam intr-o garsoniera, dar o garsoniera
 care e o baie mai mare
 Deci cam atât era garçoniera.
 Câtă-mai e, câtă-mai e.
 Și mă imităț că a venit taiecătul odată și s-a luat cu mâin
ile de păr.
 Deci zice, ai de capul meu, trebuie cu camionul și cu lop
ata a dus să facem curățenie.
 Pentru că noi nu eram deloc în rolul unui adult.
 Da.
 Deci, dacă ți-amintești, ne întorceam acasă după două zile.
 Stăteam luni și marți în Timișoara, miercuri ne întorceam
 în Reșița.
 Că nu mai aveam nici bani, nici mâncare.
 Dar era prea mult sa stai departe de casa.
 Da, ma, da.
 Cum era din punctul asta de vedere?
 Eram blocati intr-un rol, eram blocati intr-un rol de copil
,
 dar noi ne prefaceam ca suntem adulti.
 Ne doream.
 Ne doream.
 Era, vezi, asta e si una din mari suferinte ale oamenilor,
 este ca ești doresc ceva pentru care nu sunt pregatiti,
 pentru care nu au facut niciun efort,
 si pentru care nu sunt dispusi sa se schimbe.
 Și atunci rămâne doar diferența asta între-îm doresc,
 dar nu fac nimic pentru asta, nu m-am antrenat pentru asta.
 Și cu cât îți dorești mai mult, parcă
 distanța asta între dorință și situația în care ești
 e tot mai dureroasă.
 Și ce zice NLP-ul
 este că sunt două metode de a ajunge
 să ai identitatea potrivită pentru a atinge obiectivul.
 una este
 să faci permanent lucruri care să-ți construiască ident
itatea nouă
 adică eu vin din identitatea de copil, dar vreau să fiu ant
reprenor, vreau să fiu adult, să fiu tată, cum ai zis tu
 păi treptat fac acțiuni care să mă convingă pe mine că înc
et încet pot să-mi asum rolul ăla
 și vine înălpiul și zice, na, mai e o variantă
 Cum ar fi dacă ai savurat, psihologic vorbind, dacă te-ai
 obișnuit mental și emoțional cu noua identitate?
 Pe care dintre ele o recomanzi? Sau în ce domeni crezi că
 ar merge o variantă, ar merge cealaltă variantă?
 Sau putem vorbi mai târziu despre soluții de a dezvolta
 identități?
 Dacă t-o mai întrebat, cred că depinde foarte mult de miză.
 Eu cred ca adulții funcționează preponderând pe miză.
 Dacă miză-i mare, vor fi pregătiți sau dispuși să ia soluț
ii care să-i ducă mai repede acolo.
 Dacă miză-a nu-i conștientizată, vor face doar ce știu sau
 ce cred ei că-i mai bine
 și care se-i scoată cât mai puțin din zona de confort.
 Varianta pe care tu o spui care se apropie de NLP este mult
 mai complicata pentru ca trebuie sa iti antrenezi mintea.
 Trebuie sa stii o strategie.
 Trebuie sa iti doresti o strategie, sa accepti o strategie,
 o cale pe care am mai facut-o si a altii.
 Sa vrei eficienta, nu sa vrei cat mai putin efort.
 Asa e, da.
 Foarte tare, asta n-am văzut-o niciodată din perspectiva e
fortului, dar da, în general oamenii nu vor să-și schimbe
 identitatea, pentru că asta presupune schimbarea cea mai
 mare.
 Da, hai să-l dau un exemplu din business.
 Vine cineva la mine și-ți spune, vreau să fac un business,
 să fac banii. Super, și ce vrei să faci?
 M-am gândit la ceva ce nu s-a făcut niciodată până acum. Ce
va ce o să revoluționeze și așa, stai puțin.
 Hai să că vrei să faci banii. Hai să ne uităm la business-
urile care fac banii.
 de o frigarie, magazine de nu stiu care, vai alea, nu-s
 pentru mine.
 Mai bradar, daca tu vrei bani, dar tu vrei sa faci ceva ce
 nici macar nu este
 constantizat in piata ca e o nevoie, tu nu o sa faci bani
 in urmatorii 5-10 ani.
 O sa bagi bani. Nu, nu, nu, ca eu vreau sigur, asa ca, hot
arastete.
 Lamureste si alineaza ceea ce vrei cu ceea ce iti doresti,
 cu ceea ce poti sa faci
 a obține ceea ce îți dorești.
 Dacă nu e important pentru tine,
 pare că nu e important să faci bani,
 pare mai mult important să-ți exprimi creativitatea ta în
 activitatea,
 dar atunci nici nu mai zic că vrei bani.
 Hotărăște-te și fii consistent cu ceea ce vrei cu adevărat.
 Ce zici tu acum mi-am mintește de un alt exemplu.
 Un om care a stat toată viața în postura de angajat,
 când își deschide o afacere.
 și în momentul ăla intră într-un alt rol, nu mai e un rol
 de angajat, e un rol de antreprenor.
 Într-un alt rol sunt alte valori, alte comportamente, e o
 întreagă altă uniformă mentală, psihologică,
 cu schimbări, cu ieșiri din zona de confort, vechiul rol e
 pus la pământ ca să construiești nouul rol.
 oamenii ce vor să facă? Vor să schimbe doar spațiu în care
 acționează, dar fără să schimbe interiorul.
 Ceea ce exact asta nu se poate. Și despre asta noi tot le
 spunem la oamenii că elementul cheie în a obține o schimb
are din viața ta este să schimbi rolul.
 Nu poți să mănânci supă cu furculița.
 După cu furculița.
 Da, vezi, un rol nou presupune...
 pentru a atinge obiective noi, ai nevoie de framework-uri
 noi, ca să implementez framework-uri noi, ai nevoie de
 procese noi,
 ca să implementez procese noi, ai nevoie de habituri noi,
 ca să schimb habituri, ai nevoie de ritualuri, ca să schimb
 ritualuri, ai nevoie de o miză.
 că miza dă energie ritualului și ritualul energizează
 individul în transformarea obiceiulor și nu doar îi
 optimizează timpii, cum îl face obiceiul.
 Și atunci te întorci la nevoi, că miza o iei din nevoi.
 Da, întreabă o sute de oameni, știi misiunea acum, am între
bat toți de români, știi?
 Întreabă o sute de oameni dacă știe exact ce vor.
 Răspunsul fără film.
 Dacă știe exact unde vor să ajungă peste un an.
 Tăi gândește-te că oamenii sunt legați la ochi fără GPS, fă
ră GPS pornit, faptul că harta există pe bordul mașinii, d
acă nu ai destinație și nu ai poziționare unde ești, e doar
 o harta. Indiferent pe unde te plimb, ești fain.
 Tu dar te plimb, tu consumi energie pe acolo, te-ai plimbat
. Majoritatea oamenilor nu știu exact unde sunt, adică în ce
 rol sunt, apropo.
 apropo, și dacă rolul ăsta și toate elementele care se
 construiesc pe lângă rol îi duce spre o destinație că nici
 măcar nu și-au setat o destinație.
 Asta e drama cea mai mare, este că umblăm Orbi toată ziua.
 Am fost o societate condusă de un dictator, de o autoritate
. În momentul în care de generații întregi ești condus de
 autoritate.
 Atentie, când zic autoritate, nu mă refer strict la o autor
itate politică.
 Inclusiv părinții au fost autoritate pentru noi, profesorii
 s-au manifestat ca autoritate.
 Divinitatea e percepută ca o autoritate de necontestat.
 În momentul în care te lași condus de orice tip de autor
itate, renunți la scăuta propriile obiective.
 Devine o muncă pe care nu toți oameni sunt dispuși să o fac
ă, să-și seteze obiective.
 E greu!
 Păi e mult mai greu să setezi obiective, să tragi...
 Să vesești obiective.
 Să e mult mai greu să muncești pentru obiective, pentru
 sensul vieții tale,
 decât să te duci la lucru, să primești salariul, să pleci
 de acolo și să te iujde la televizor la capăt.
 Dar e singurul mod care funcționează.
 Depinde ce vrei în viață.
 Mie de asta îmi place și la voi.
 Sunteti o comunitate de oameni care gândiți și care vreți
 să vă dezvoltați.
 Noi, dacă avem conversația asta în afara acestei comunități
 și în lumea largă,
 90% sunt niste prosti, spălați pe creeri oamenii, voi sunt
 niste idioti, spălați pe creeri, n-ați făcut nimic în viață
 voastră, doar le dați faturi la anții.
 Tu ți-auzi din astia, destule.
 Ajunc la 2 milioane jumate de unique users în social media
 pe toate canalele.
 Păi acolo la 2 milioane jumate ce să mă aștep?
 pentru că doar 5% cred că sunt oameni rezonabili care sunt
 într-un proces de creștere și de atingere a unor obiective.
 În rest sunt non-playable characters. Știi că la jocul ăla
 NPC-s, aia care nu fac nimic, sunt programați doar să coex
iste pe acolo.
 Ei sunt programați, se mișcă de colo-colo, dar ei nu sunt
 players activi.
 Nu sunt și din aia care zic, bă, dacă vrei să mă ajut, îți
 dăm și mie bani.
 Ah, sunt de toate. Nu ai făcut nimic. Tu numai azi le spui
 la alții, dar tu nu ai făcut nimic.
 Scrie comentariul atâta și zic, mă gândesc, mai bine căutai
 pe Google, că îți luă mai puțin timp să vezi ce am făcut,
 decât să mă înjuri jumătate de pagină.
 Da, mă, dar asta era miza, asta îl motiva pe om, știi?
 Da, revenind la ale noastre, e defăcut munca asta și de ce
 subliniez lucrul ăsta?
 Pentru că inclusiv în comunitatea noastră DNLP sunt oameni
 care după un an de zile, doi ani de zile, uneori nu și-au
 definit clar obiectivele.
 Și mai e ceva, m-ai observat o eroare pe care o făceam și
 eu.
 Un obiectiv în sine nu e important.
 Un obiectiv e doar un jalon.
 E posibil ca peste un an obiectivul ăla să crească.
 Dacă tu ai crescut și obiectivul crește.
 Și oamenii zic, bă, dar dacă găsesc un obiectiv,
 tre' să stau cu el toată viața.
 Nu, poți să-l schimbi.
 Poți să-l îmbunătățești, poți să-l remodelezi.
 Trebuie.
 Trebuie pentru că tu crești.
 Mai ales că cel mai rău lucru care se poate întâmpla nu
 este să stai în ignoranță, că nici măcar nu știi că ți-e ră
u,
 ci să-ți stabilești obiective prea mici și să rămâi la ele
 tot restul vieții, crezând că ai atins finalul.
 Și văd oameni care își propun ceva, ceea ce ating destul de
 repede și spună asta, asta e tot ce am vrut.
 De fapt nici nu-si mai pun problema. Au ajuns acolo si dupa
 vreme nu mai pare usor nici sa pastrezi obiectivul respect
iv
 si incep sa se catere, sa se tina de el, cand nu prea mai
 are niciun fel de valoare. Ar putea sa faca mult mai multe
 alte lucruri.
 Deci cred ca dezamagirea mai mare este sa ajungi sa ti-ati
 atingi un vis mic decat sa fii ignorant.
 Ignorantul pe ignorant nu-l doare nimic. El porneste
 Netflix-ul linistit, sa culca linistit.
 O bictivă lui să bea o bere.
 O bictivă lui să treacă vremea.
 Da, da, da.
 Știi parabolaia cu bunicul și nepotul care au plecat dim
ineața să planteze un măslin?
 Au ajuns în vârful dealului, bătrânul a săpat o grauapă ac
olo, a pus puietul ăla de măslin și copilul se juca.
 Și, la un moment dat, copilul întreabă, bunicule, dar ce-ai
 plantat aici?
 Păi, uite, un măslin. Păi și când mâncăm măsline? Ce nepo
ate?
 Nepotii tăi o să fie primii care o să mănânce măsline din m
ăslinul ăsta.
 Păi, mi s-a părut fantastică imaginea asta în care tu cree
zi ceva dincolo de viața ta.
 Obiectivul acelui om a fost să creeze ceva de care el nu se
 va putea bucura niciodată.
 El personal.
 Și totuși, obiectivul trebuie să fie atât de mare încât să
 depășească proprietatea viață.
 Ai trecut de la obiective spre misiune personală, spre chem
are personală, spre sens.
 Orice obiectiv trebuie să fie încadrat în asta.
 Da, da nu, te-ai dus un pic mai mult.
 Am însărit, am însărit un pic.
 Pentru mine obiectivele trebuie să fie smart, specifice, mă
surabile, de atins, realizabile în timp și realizabile și
 definite în timp.
 Măcar, măcar așa.
 într-o însiiruire tot mai mari, ideal ar fi să fie legate
 de sensul vieții tale și de semnificația vieții tale,
 pentru că atunci când pleci de la sensul vieții și de la
 misiunea viețimei sau chemarea viețimei mai mult de atât,
 te poți întoarce să stabilești obiective. E ca și când stab
ilești destinația și apoi te întorci și stabilești niște
 milestones.
 Vreau să plec la Constanța din Timișoara și atunci mă opres
c la Sibiu, la Deva, la Sibiu, eu știu pe unde mă opresc,
 Și alea sunt obiective de atins, milestone-uri de tip obie
ctiv.
 Mi-ar placea să trăiesc într-o lume în care oamenii să îi
 trezești la patru timpiniată, să le pui lanterna în ochi și
 să-ți spui de ce trăiești.
 Și ei să știe să răspundă cu semnificație pentru ei.
 Măcar următorul obiectiv.
 Da.
 Măcar următorul obiectiv.
 Cred că așa... Cred că asta ar face lumea mai bună, de fapt
, nu alte lucruri mici.
 Sunt 100% de acord cu tine.
 Mă întorc chiar și vreau să ne întorcem la identitate, la
 blocajele de identitate, pentru că tu ai identificat,
 și noi când am povestit mi-ai zis de mai multe tipuri de
 identitate.
 De la tipurile astea de identitate vreau să te provoc să
 discutăm un pic de cum se blochează oamenii în identitățile
 astea și ce se întâmplă, cum știi că te-ai blocat.
 Păi sunt tot felul de roluri de-astea în care ne blocăm.
 Noi vorbeam de roluri pe care noi ni le luăm, ni le facem
 singuri,
 ni le gândim noi în capul nostru și ni le...
 Alte roluri pe care alții ni le aruncă pe noi.
 Nu ești bun la matematică, ești bun la nu știu care,
 ești un zăpăcit.
 Ești un zăpăcit.
 Ești obraznic.
 Alte roluri pe care le modelăm inconstient,
 noi le înregistrăm, că noi scanăm tot timpul,
 le înregistrăm și le îndosariem
 și la momentul în care nu știm ce să facem, scoatem unul la
 îndemână și începem să-l punem.
 De ca și cum ne luăm uniforma respectivă și în ziua aia
 suntem așa.
 Ai dreptate, e foarte bun exemplu.
 Deci noi suntem goi și vine cineva și îți spune, îmbracă-te
 că se pune camera pe tine
 și tu te uiți în dulapul de roluri și ei cerea îndemână ca
 să fii îmbrăcat,
 că nu ți-ar placea să fii îmbrăcat.
 Și să te simți în zona de confort.
 Și după aia te trezești că iei niște roluri care nu-s bune
 pentru tine,
 care te îndepărtează de tine prin repetiția lor
 și te miri după aceea că te simți stresat, fără sens, fără
 chef, fără motivație.
 Dar ajungem și la câteva simptome ale rolurilor încurcate,
 greșite, nepotrivite pentru tine care te țin.
 Aș vrea să listez câteva tipuri de roluri că poate se gând
esc și ne confirmă și ei în comentarii
 dacă au pățit să intre în roluri.
 Întorci tu să cităși comentariile.
 Eu n-am cum să citez, că mă întorc așa.
 Uite, deci cumva mediul îți influențează celor lor alești.
 Vezi? Asta-i tot.
 Și mediul îți influențează celor lor alești.
 Dacă ne întoarcem așa, nu ne mai vedeți.
 Nu știu ce vedeți voi așa, dacă stăm cu spatele, dar fi
 interzant un podcast ăsta cu spatele, știi?
 Da, da.
 Dacă șoșă stau cu camera închisă, de ce nu-am stăit și noi
 cu spatele?
 Corect?
 Deci, hai să luăm pe rând.
 Am așa, câteva personale.
 mi-am scris câteva ca să nu uit că sunt importante și sunt
 foarte
 repetate, se întâmplă des în niște pattern-uri.
 Rolul de cel care rezolvă problemele familiei,
 un rol personal, da, am pus cinci personale și cinci profes
ionale.
 Rolul de prieten care mereu ascultă și are timp pentru toți
, dar mai puțin de el.
 Rolul de persoană de sacrificiu care
 Oricând ceva s-a întâmplat, este dispusă și-a în spate to
ate responsabilitățile, toată răspunderea lucrurilor care se
 întâmplă.
 Mea culpa omului, mea culpa.
 El întotdeauna se sacrifică pentru ceilalți.
 Rolul de partener protector, orice a făcut celălalt, el tre
buie să îl protejeze de ceilalți și îi și handicapiază pe ce
i de lângă,
 că nu poate să crească atunci când e protector.
 Rolul de cel care evită conflictele, orice ar fi, noi nu ne
 certăm.
 că așa sunt eu, un rolul de cel care evită, că nu îmi place
 să ne certăm,
 dar uneori cearta, buba trebuie spartă câteodată.
 Și în momentul în care treci de la... noi nu ne certăm, la
 noi nu discutăm,
 Conflictele sunt sursele cele mai mari de progres.
 Dacă știi să înveți să gestionezi conflicte, noi nu suntem
 învățați să gestionăm conflicte.
 Exact, dar și noi ne evităm încă să trecem prin ele.
 Păi dacă nu știm ce să facem cu ele.
 Noi nu învățăm cum să mâncăm sănătos, noi nu învățăm cum să
 comunicăm,
 Noi nu învățăm cum să gestionăm conflicte, noi nu știm cum
 să intrăm în relații, cum să ieșim din relații fără julit
uri și fără înjurături.
 Nu știm cum să ne gestionăm emoțiile, nu știm atât de multe
 lucruri și ne trezim ca adulti că noi nu prea știm nimic.
 Că nu prea știm! Ne trezim cu rolul de adult, dar în tradev
ăr competențele și stulurile de adult nu prea le avem.
 E o masca.
 Cât timp nu a devenit integrat ca rol,
 e o masca.
 Mă prefac că.
 E o masca.
 Așa-i.
 Și îți dau exemplu de asta,
 îl mai dau câteodată la curs,
 am văzut la un moment dat pe internet
 un trainer, i-a devrat,
 era la început de drum,
 un trainer tânăr,
 care fiat în cum vorbea, știi?
 Și ăla a fost un moment de declik pentru noi,
 și a zis,
 mamă, cât de tare se vede diferența dintre rol și masca.
 Omul învățase că trebuie să gesticuleze
 ca să creeze interactivitate.
 Și el făcea așa.
 Și acum o să vă spun ceva foarte important.
 Știi, filmele acelea cum erau titrate mai demult,
 se vedea actorul vorbind și după aia se auzea vocea lui
 după fracțiunele.
 Avea și el delay puțin însă.
 Avea un pic de delay.
 Trebuia să proceseze.
 Exact, o făcea în momentul acesta.
 Și m-am zis, băi, fii atent.
 Asta se întâmplă, pentru că omul ăsta este în proces de as
umare al rolului,
 dar în moment an el joacă masca și a pus o mască de trainer
,
 nu e încă trainer.
 Și cred că asta facem cu toate rolurile,
 inclusiv cu rolul de adult, inclusiv cu rolul de antrepren
or.
 La început, ne punem masca de...
 și ne e teamă. Și de greșeli,
 și simțim ceva, că e greu.
 Și ceilalți simți în jurul nostru că ceva nu-i regule.
 Falsitate.
 Și, bă, nu știu ce e cu asta,
 dar ceva, something is off.
 Nu știi exact ce e, dar ceva nu se potrivește între...
 Atunci e masca.
 Da.
 Devine rol în momentul în care nu te mai interesează că fac
i greșel.
 Da, e normal. Te mai ieși bâlbă, te mai împiedici, mai cazi
.
 O iei de la capăt, e absolut firesc.
 Știi?
 Și ești sincronizat.
 Adică ce zici e sincronizat cu mișcările, cu ceea ce faci.
 Da, what's beyond rol? Ce-i după rol?
 că dacă spui mască, rol, mă duce gândul că după rol
 e un soi de chemare la care nici măcar nu-ți mai pasă de ce
ilalți
 și, de fapt, nu că nu-ți mai pasă de ceilalți,
 și că nu-ți mai pasă de ce cred ceilalți,
 și cred că devii...
 și am văzut oameni de ăștia puțini în viața mea care sunt
 aproape că intenționat sunt,
 un comportament de asta dubios,
 tocmai ca să-i lasi în pace,
 dar oameni cu o misiune foarte înaltă
 și cu un nivel de har spectaculos.
 Nu știu la ce te referi, dă-mi un exemplu.
 Deci, oameni care cred că au depășit rolul lor
 și numai rolul care ei și l-au luat
 e rolul pe care regizorul l-a dat.
 Și regizorul fiind șeful mare.
 Cred că mai sunt și genul ăsta de roluri de viață.
 Nu mai e rol. Gândește-te.
 Aia spun. Nu se mai cheamă rol.
 Mască, rol, sine.
 E sinele care joacă roluri.
 Uneori știe să le joace și le asumă.
 Sunt roluri.
 Alteori se joacă de rolurile și sunt măști.
 Se preface că e în rolul ăla.
 Dar aici intrăm în zona filozofică.
 Nu aș vrea să ne ducem acolo, deși mi-ar plăcea o dată să
 avem o discuție din punctul ăsta de aia.
 Plecăm de la masă de podcast, ne punem la foc de tabără, aș
a punem două microfoane frumos, l-om oțuică.
 Să vezi și filozofie bună iese cuțuicuța acolo.
 Vinul Valentin.
 Vinul, vinul ăla care ai zis că l-ai cumpărat pentru el,
 dar nu l-ai dat el pe mă.
 Și l-am băut eu la o dată.
 Exact.
 Da, deci hai să ne întoarcem la roluri, că vorbeam de rolur
ile astea personale, mai sunt câteva și profesionale, că po
ate se regăsește și în astea profesionale.
 Deci, unul ar fi angajat care nu poate să spună nu. Un rol
 în care pur și simplu sunt blocați că dacă el a spus din
 respect, din rolul meu, că eu nu pot să spun nu, se prăjeș
te.
 pentru că e imposibil să te pricepi la toate, e imposibil
...
 și dacă cineva vede că duci și îți mai dă, că așa e.
 Până când cați și după aceea ajungi într-o situație de burn
-out
 pe care nici măcar cel care îți dă continu task-uri nu știe
 că tu treci prin asta.
 Și ajungi în situații complicate.
 2. Rolul de lider informal.
 A la în care tu te pui să fii liderul, nu ala care are pozi
ția,
 ala care e cool, ala care este drăguț, ala care...
 Liderul de sindicat.
 Liderul de sindicat. Doar că încet-âncet ajungi să fii
 dependent de părerea celor la zispre tine,
 de validarea lor, până când începi să-ți dai seama că tu ai
 intrat în filmele lor
 și ei te bagă în filme, în ce filme vor ei, și ești
 dependent de situația asta ca ei să se uite la tine, să te
 valideze, să spună, da, în continuare ești ăla.
 Eu încerc de manipulare acolo. Tu începi să îi manipulezi
 pe ceilalți ca să îți dea validare, dar în același timp tu
 te auto-manipulezi prin chestia asta,
 pentru că tu depinzi în permanență de validarea primită de
 la ceilalți. În momentul în care s-a oprit validarea, tu în
cepi să suferi, tu nu mai ai energie în momentul acela.
 Stiu 3 oameni care au trecut prin pandemie, exact pe rolul
 asta.
 Pentru ca s-au tai legaturile cu ceilalti, pe zoom nu mai
 puteau primi energie,
 ei erau vampiri energetici cand mergeau la birou, pentru ca
 se uitau in ochii lor sa vada ca ala la preceaza
 si ca a facut ceva pentru el care conteaza, au intrat in
 depresie.
 Pentru ca n-au mai primit chestia asta.
 3. Rolul de specialist tehnic, ala care stii de toate.
 Problema aici e că intri în rolul ăsta și nimeni nu te va
 mai vedea ceva mai mult decât atât.
 Și tu nu mai poți să crești în cariera profesională, pentru
 că toată lumea zice,
 nu, ăsta se pricepe la asta, nu-i schimba, că știi cum-i
 vorba, nu schimba nimic și ce merge.
 Nu prea mai ai niciun plan de carieră și te miști de ce nu
 te bagă nimeni în seamă în alte poziții sau în alte oportun
ități.
 Pentru că tu ești el care te pricepe, singurul care te
 pricepe la butoanele alea.
 Bă, nu îl deranjați, nu îl solicitați pentru altceva, că
 noi avem nevoie de butoanele alea două.
 E o capcana foarte perversa aici, pentru că e foarte subtil
ă.
 Devi foarte bun, foarte apreciat, în același timp, că exact
 asta e o capcana.
 În momentul în care predau despre roluri în cursurile de N
LP, zic următorul lucru.
 Rolul în care te simți cel mai bine e rolul cel mai peric
ulos al tău,
 când ala ai tendința să te blochezi, pentru că ți-ai cele
 mai multe recompense de acolo.
 E exact ceea ce spui tu aici.
 Da, sunt multe. Rolul de pompier de serviciu.
 Sunt primul care sari.
 Ba, dati-va la o parte. Stai ca vine o, stai ca resolve o,
 stai ca...
 Problema e ca tu nu poti face nimic consistent atunci cand
 esti tot timpul in pierde serviciu, pentru ca prioritatea
 pentru tine este sa salvezi situatia,
 nu sa-ti duci munca pana la capa, ci sa cresti la nivel
 profesional tu, pentru ca ai nevoie de calm, de consistenta
, de perseverenta.
 Nu poți fi tot timpul distras de orice foc ce apare într-un
 business
 și într-un business sau în viața profesional, apar 10-20 de
 focuri pe zi.
 Tu practic cu o ureche ești ceva? Arde cineva? Arde ceva?
 Vă rog să-mi spuneți dacă e o problemă. Îi și văd pe antrep
renori care încep ședințele
 Bun, bine că ne-am întâlnit, ce probleme avem?
 Eu zic, brother, dar ce stil este asta sa incep o sedinta,
 cerand problemele?
 Hai sa o incepem altfel, asa sunt eu, trebuie sa stiu care-
ti problemele. Cumva nu le stii deja?
 Aici as insista un pic pe diferenta asta dintre urgențe si
 priorități.
 Pentru ca vad ca si eu intr-un capcana asta de a rezolva ur
gențe,
 și nu mai am timp să lucrez pe priorități, pe lucrurile
 care sunt cu adevăratele aia care creează sistem.
 Nu mai ai timpul suficient.
 Timp și energie, nu mai simt în stare.
 Pentru că s-arjun și să faci o performanță nu se poate face
 în 5 minute ca și cum rezolv urgențele.
 Ai nevoie de profunzime, ai nevoie de proces de gândiște.
 Urgențe înseamnă să dau un telefon, să rezolv cu o factură,
 să trimit un e-mail.
 Dar de obicei nu moare nimeni că nu se fac urgențele, însă
 aproape că nu ne vine să credem.
 Deci suntem atât de prinși în capcana urgențelor,
 încă dacă îi spun unui om cu care lucrez,
 băi, nu mai rezolva prima dată urgențele,
 prima dată concentrează-te pe cei prioritari
 și lasă după urgențele, nu mă crede.
 Zice, nu e adevărat, nu are cum să fie mai important.
 E presiunea socială.
 Și nu reușesc, eu nu reușesc să-i transmit lucrul ăsta.
 Îl știu, l-am aflat de la tine, l-am aflat de la alți oam
eni
 și știu că e atât de important să fiu focalizat pe priorită
ți,
 Eu mă străduie și o fac asta, nu reușu să transmit mai
 departe.
 Eu m-am jucat cu niște oameni.
 Știi că dacă întrebi pe cineva ce ai făcut astăzi, toată l
umea ții, și-ai ocupat, super vizi, am făcut o grămadă de
 lucruri, știi?
 Și m-am jucat cu unii, știi, care mă întrebeau, ce ai făcut
 astăzi?
 Am gândit.
 Şoc și groază, stop.
 S-a oprit procesorul.
 Cine a stop?
 Deci era ca și când... what?
 Cum adică? N-ai avut nimic de făcut sau cum?
 Adică tu nu muncești?
 Da, exact!
 A gândi este...
 Activitatea care îți aduce cei mai mulți bani, Firar.
 Da, da, dar este cea mai greu de spus,
 ca ai facut treaba asta, pentru că oamenii sunt blocați
 în rolul de acționali, de duări, fără să gândească.
 Mi-îmi plac duări, dar sunt mai lenești.
 Mi-îmi place să gândești 70% să fac 30% decât să fac 200% 7
 zile.
 Dacă găsesc o chichiță care e un shortcut.
 Dar sunt, totdeauna sunt.
 Pentru că dacă nu le găseai, dacă nu stai să te gândești,
 trebuie să faci 100 de etape.
 Știi? Trebuie să te deplasezi cu mașina din punct A în
 punct B.
 Dar dacă găsesc o variantă de a mă teleporta?
 Dar numai să pui harta îți curtează de 3 ori timpul până ac
olo.
 Deci doar dacă ți-ai făcut o hartă, și asta înseamnă să gâ
ndești jumătate de oră,
 ca să petreci o oră doar până acolo, în loc să petreci po
ate 2 zile să te pierzi pe drum de 10 ori.
 Asta e varianta scurta calatoriei lui Moise, stii?
 Da, da, da.
 Vrei sa gandeasca inainte, nu esti de-a 40 de ani?
 N-avea GPS.
 Ajunge mai repede.
 Da, ma, dar chestia asta explică oamenilor diferența dintre
 urgențe și priorități?
 Cred că un om poate să spună că se ocupă de priorități at
unci când înțelege trei lucruri.
 De ce, cum și ce.
 Dacă face doar urgențe, înțelege doar răspunsul la ce?
 Poate puțin din cum. Poate puțin.
 Dacă...
 Dacă nu poți să răspunzi la întrebările astea trei în ord
ine asta,
 de cele multuri sunt taskuri, tuduri care îți formează ziua
.
 Dar e și asta un rol de rezolvă tot.
 Am văzut oameni care au checklisturi de 20-30 de puncte pe
 zi.
 Și sunt nefericiți la final dacă nu și-au bifată alea.
 Sunt băi, deci eu așa sunt, e identitatea mea, eu trebuie
 să termin tot ce am pus pe listă.
 Și eu mă mai bâzăi câte o atât și zic, dar cine ți-a făcut
 lista?
 Eu!
 Dar nu ți se pare un pic că te cam bați, adică să spui 30
 de lucruri și să te plânși după aceea că ești epuizat când
 ai ajuns la nouă acasă?
 Mi se pare un pic așa, adică tu te bați, tu te plânși după
 aceea că te doare spatele și că ești plin de...
 Dar am nevoie să mă plânc, pentru că mă stă bine în rolul ă
sta de martier.
 Și am nevoie și să fac lucrurile mele, pentru că trebuie să
 ajung acasă cu gândul că eu am făcut și sunt valoros și că
 nu sunt un nimeni.
 Uite câte lucruri am făcut.
 Vezi? Toate-s roluri prost puse.
 Fii atent, o chestie tare ce mi-a zis un tip.
 Mi-a zis așa, oamenii care se culcă târziu, se culcă târziu
 pentru că ei de fapt își prelungesc ziua ca să aibă senzaț
ia că au mai mult timp în care pot să facă.
 Da.
 Și până atunci nu am luat-o din punctul ăsta, dar are drept
ate.
 Deci oamenii au tendința să zică, băi, eu am to do listul ă
la atât de lung,
 încât trebuie să mai fac ceva.
 Simt că n-am făcut destule azi.
 Așa e.
 Știi? Și intri într-un cerc din ăsta vicios, în care tu te
 trezești a doua zi obosit,
 și-o iei de la capăt, pentru că oboseala iar azi dă și o
 stare psihologică în care te simți neîmplinit.
 Am avut o grupă de asta de antreprenori mai mari, de
 business-uri de peste 10-15 milioane fiecare, care se plân
geau exact de treaba asta, că erau copleșiți.
 Adică erau la capătul puterilor, după 5 ani de zile de tras
 10 unii, și am făcut un mastermind ăsta în care de la ora 8
 ne trezeam și ne conectam împreună,
 unii majoritatele rău din București,
 și mergeam și doar gândeam până la 10.
 Doar stăteam de vorbă, nimic, telefon, nimic acționat,
 nimic, nimic, nu făceai nimic, n-aveai...
 Doar să ne gândim și să punem,
 puneam toate o situație pe masă,
 o situație a unui, a acelui la alt.
 În 3 săptămâni, toate rezultatele, 3-4 săptămâni,
 deci cam o lună, toate rezultatele lor s-au schimbat.
 Pentru că reușeau să, cu ăstea 2 ore de gândite,
 Gândiți, reușeau să termine până la ora 4, tot ce altă dată
 stăteau să termine până la 10.
 Găseau soluții mult mai eficiente.
 Când gândești la ceva, este imposibil să nu...
 Absolut! Asta tot zic de 100 de ani!
 E parabola aia.
 Dacă ai detăiat un copac într-o zi,
 90% din timp, asculteți, doamne, se curea,
 că după aia îl tai rapid.
 Prima dată trebuie să pregătești cadrul, tot ce ai nevoie
 pentru asta.
 Însă oamenii, ce fac?
 Se apucă, acționează și creează cercuri.
 Să întorc pentru că n-a mers bine.
 De ce insist pe tema asta?
 Pentru că iarăși e vorba de rol.
 E diferența dintre rolul ăla de om de acțiune și vizionar.
 Și cred că în această diferență între omul, ala care acț
ionează și ala care construiește o strategie,
 cred că e o diferență de rezultate fenomenală. Și nu numai
 de rezultate.
 Și s-ar putea să mai fie și un... copilul vrea să distreze,
 copilul vrea să se joace, copilul vrea să se simtă bine în
 timp ce face.
 Adul adultu, adevăratul adult, înțelege că are foarte multe
 lucruri de făcut și are multe roluri de împărțit și de rez
olvat și vrea eficiență.
 Eu îmi dau seama de un om care a intrat în rolul de adult
 atunci când urmărește eficiența. Îl văd că urmărește efic
iența.
 pentru că doar când ești adult îți dai seama că
 mai ai multe lucruri de învățat, deci ai nevoie de timp
 pentru a învăța
 ai nevoie de mult timp pentru tine pentru a
 avea grijă de starea ta de bine și de sănătarea ta
 că nu o să meargă prea mult corpul așa cum merge acum
 ai nevoie de timp pe care să-l aloci prietenilor
 ai nevoie de timp pe care să-l aloci familiei, e mult
 ai nevoie de timp pe care să-l aloci activității profesion
ale
 ai nevoie de timp pe care să-l aloci pentru o grămadă de
 alte lucruri care fie ți plac, fie fac parte din commitment
-urile pe care le-ai luat.
 Eu cred că un adult este cel care să uită la eficiență în
 zona profesională și în zona operacională a viețilui,
 ca să poasă să-și permite să fie relaxat și prezent în cele
 sufletești de suflet, așa să zic așa.
 Că să poasă intre în multe roluri, nu să rămâne într-un
 singur rol.
 Există adulti care... am văzut, am lucrat cu unii dintre ei
, cu unele persoane,
 mari manageri de la nu știu ce companie, blocat în rolul de
 manager.
 Se ducea la lucru, rolul de manager toată ziua, se întorcea
 acasă...
 Tot manager.
 Și tot manager, pentru că venia la mine și îmi zicea,
 Bă, nu înțeleg de ce nu merge relația.
 Am propus să facem ședință,
 eu cu soția și cu copiii,
 și să ne stabilim planul de lucru pe săptămâna asta, în cas
ă.
 Și erau nervoși toți, nu înțeleg.
 O să le tai concedinte pe listă.
 Cred că nu s-a imediat.
 Și omul era blocat în rolul de manager,
 inclusiv în acasă la el.
 Adică flexibilitatea asta de a ieși dintr-un rol
 și a intrat într-un alt rol, e de fapt sănătatea mentală.
 E sănătatea psihologică.
 Și noi din cauza zonei de confort, nu mai ieșim din rolul ă
la.
 Ne asumăm, cum ai zis tu, o listă de task-uri atât de mare
 și asta ne ține într-un rol.
 E fain că nu mai trebuie să mă duc și în alt rol, să fac fa
ță.
 De ce aș dezvolta un nou rol?
 Orice nou rol pe care îl dezvolt, vine cu energie consumată
.
 Nu vreau să consum energie, vreau să stau doar într-un sing
ur rol.
 Da.
 Și ne blocăm.
 Poate, poate, mai auzi vorbind de, de, în părțiala pe care
 eu am diferită față de cea tradițională, 8 ore cu 8 ore cu
 8 ore, eu am 6.
 Și spun asta pentru că eu nu vreau să muncesc sau să fac
 mai mult de 6 ore.
 efectiv. Spun asta tocmai pentru ca oamenii să înțeleagă că
 8 ore de acțiune înseamnă că ai 0 ore de gândit, de strateg
izare, de discuții cu altcineva, de dezvoltare, de citit, de
 gândit scris pe hârtie, de comprimat informația.
 și la noi, la două business-uri, începem, înainte de
 pandemia, am început să scurtăm programul
 tocmai pentru și să dăm timpul oamenilor la birou să facă
 un curs în timpul programului de lucru
 sau să citească jumătate de ore, o oră, dacă vorți să cite
ască o grăna de cărți, acolo citiți.
 Pentru că nu ai cum să lucrezi 8 ore și după aceea 8 ore să
 fii în altă zonă, sau hai să spun altfel,
 Dacă lucrezi 8 ore, tu nu o să ascuți ferăstrău și o să fii
 tot timpul prost plătit.
 Orice ai face, și ca antreprenor, și ca freelancer, și ca
 orice.
 Dacă tu ar execuți ca prostul, la un moment dat nivelul tău
 de performanță scade, în loc să fii tot mai bine plătit.
 Crește competiția, dar tu rămâie aici.
 Da, și tot mai... nu ți-i pasul, pentru că nu mai bași nim
ic.
 Dacă treaba asta rămâne așa, tu în alea 8 ore în care ești
 cu familia și cu tot ceilalți,
 că tu nu o să ai liniște și confort, să te bucuri crescător
 de un stil de viață.
 Hai de capă meu, o să mă dea afară că uite, a crescut cerin
ța și am rămas tot acolo.
 Da, și tu vrei, pe măsură ce avansezi în viață, ai mai mul
ți oameni în jurul tău,
 vrei să ajutsi mai mult, să susții mai mulți, să trăiești
 un pic mai bine, dar nu poți.
 Și dacă nu faci treaba asta în ăstea opt ore, te simți atât
 de prost încă nici somnu' ăla de opt ore,
 degeaba stai opt ore întins în pat că nici ala nu te mai od
ihnește,
 pentru că mintea ta e în continuare deschisă, sinapsele înc
ă se mai plâng,
 nu că el îi caută soluții.
 Și atunci de asta propun variantul ăsta.
 Două ore pe zi salvează viața.
 Două ore de gândit, citit, scris, sedimentat, predat, altu
ia,
 salvează viața unui om.
 Dar, știi, că unii zic, bun, dar ce propui?
 Tu este două ore de activitate intelectuală.
 Dar eu fac două ore de calcule că uite sunt contabil și tre
buie să...
 Nu e același lucru.
 Pentru că nu e vorba de munca de rutină și în alea două ore
.
 E vorba de a te duce în lateral față de munca ta de rutină
 și de a duce informația în nou, de a căuta perspective noi.
 Alea două ore sunt investițiile în tine pentru că acele ș
ase ore în care tu vrei să fructifici ce ai pentru binele
 organizației, companiei, acelor l-alți profesional
 să capete, să aducă mai multă valoare.
 Dacă nu mai bagi valoare în tine, nu mai iese valoare, e
 simplu.
 Dacă doar execuți ceea ce ai...
 Nu poți să refolosești o valoare de-acuzece ani și să o tot
 valorizezi, să tot ceri bani pe ea.
 Mă trebuie să bagi valoare nouă.
 În care rol se blochează cel mai mult oamenii care gândesc
 în tiparul ăsta?
 Băi, trebuie să lucrez 8 ore, trebuie să trag tare...
 Nu 8 ore, 10 ore, 12 ore.
 că e blocat într-un rol.
 Adică tu ai făcut schimbarea asta pentru că ai văzut un nou
 rol și ai zis ok, rolul ăsta de om care e curios să cunoasc
ă, care e curios să se dezvolte.
 Asta sună frumos. Poate doar am fost leneș.
 Da, știi, ăsta e... și eu o folosesc frecvent și zic, bă,
 eu sunt leneș.
 De fapt, e un mod prin care ne lăudăm.
 Da, poate, nu stiu.
 Intrebarea mea tot timpă e, nu există o metodă mai smart de
 a face asta,
 de cât cum au făcut-o alții până acum.
 Și dacă ajungem la concluzia după două ore că nu există, ok
, o facem așa.
 De cele mai multe ore, de-a două ore, ne dăm seama că ceea
 ce făceau alții mai demult
 a fost copiat de la alții care făceau și mai demult și nu
 mai e valabil la astăzi.
 Deci întrebarea ta era care e rolul...
 În ce rol mă blochez?
 99,99% de oameni blocați în rolul ăsta în care ei gândesc
 că trebuie să muncească mult ca să fie performanți.
 Și în realitate trebuie să muncească 6 ore și 2 ore să gâ
ndească.
 Dar nu pot să facă asta pentru că îi se pare că nu e corect
.
 De ce mi se...
 Totdeauna mi se pare că ceva e corect când sunt 100% în rol
ul respectiv și nu văd dincolo de el.
 Și zic, doar rolul ăsta există, doar identitatea asta exist
ă.
 Da.
 Sunt blocat acolo și sunt blocat în rolul ăsta de om care
...
 Eu știu cum îl numesc, rolul ăsta, miner.
 Pentru că... De ce? Vin cu metaforul următoare.
 Sap, doar în pământ, e întuneric în jurul meu, nu văd nimic
 altceva.
 Nu poți să ieși decât cu liftul care vine la ora fixă.
 Deci sunt un miner care ma duc doar in jos si doar sap.
 E o actiune cu... Nu trebuie sa fac nimic altceva decat sa
 sap, sa dau cu tarnacopul acolo, cu lopata.
 Stii ca e o expresie care folosesc, e o get what you
 measure, adica optii cea ce masori.
 Daca oamenii masoara men hour, timp de lucru, ei sunt bloc
ati acolo, ei masoara catra...
 și cumva dacă nu bifează 8 ore înseamnă că ei nu și-au unde
 plinit
 a nu și-au îndrept misiunia lor.
 Dacă altcineva măsoară valoarea creată,
 el e focusat pe valoarea creată, nu contează că am făcut-o
 în 2 ore sau în 10 ore.
 Sau alții care poat să măsoară e eficiența.
 Trecerea este de la nu câte ore ai lucrat,
 câte idei noi ai avut în ziua de azi.
 Sau ce alegi tu să măsori, ce valorează,
 ce aduce valoare vieții tale a celorlalți.
 Nu putem fi toți mineri, cu toate că e necesar să fie și
 mineri.
 Dar nu putem fi toți așa.
 Și apropo, dacă tot vorbim de roluri,
 cel mai rău e să ne luăm rolurile altora...
 ...devin maști.
 Deci să-ți iei rolul de miner când tu ești creativul artist
 care face ceva ce durează 100 de ani în baloare,
 e din punctul meu de vedere cea mai mare ratare personală.
 Să-ți iei hainele altora, să te strângă toată viața
 și să nu te întreb niciodată,
 ba, dar ce-ți mă cu hainele astea, știi?
 Ce înseamnă reformare?
 Reformare nu înseamnă să te schimbi,
 ci înseamnă să dai jos de pe tine tot ce nu e al tău înain
te de tot.
 Să dai jos toate hainele care nu te reprezintă, te strâng,
 te mănâncă.
 Dă-le-ți toate jos.
 Și cred că cel mai greu proces de autocunoaștere
 este ăsta de a te dezbrăca de toate
 și să te uiți la tine fără să-ți fie teamă că vezi un schil
ot
 sau vezi un flat sau vezi un ceștia și să spui
 This is me. De aici încep.
 Unilor roluri nu ne mai sunt folositoare.
 Le-am folosit în trecuț și trebuie să renunțăm la ele
 ca să putem să creăm spațiu pentru roluri noi.
 În final rolurile sunt o unialtă.
 Gândește-te ce e un rol pentru un actor.
 E o unialtă în cariera lui.
 El vede rolul ca un produs.
 Ca o...
 Ok, trebuie să-l construiesc, rolul ăsta.
 Îmi slujește o perioadă.
 Dar dacă mă blochez...
 Gândește-te așa, la un monstru sacru al actoriei.
 Păi e monstru sacru, e maestru în actorie,
 nu pentru că a jucat toată viața același rol.
 Când ai zice, ok, omul ăla atât a știe să-i facă pe ea să r
âdă
 sau să-i facă pe ea să plângă.
 un deniro, un monstru sacru din asta trece repede de la un
 rol la altul.
 Genialitatea lui e dată tocmai de faptul că nu stă și nu z
ice
 bă, trebuie să îmi dea regizorul același rol, că eu nu știu
 să joc altul.
 Trecerea asta de la un rol la altul cred că e bogăția din
 viața noastră.
 Da.
 Și e...
 Doar că în cazul nostru în viața noastră trebuie să nu ne
 dea regizorul,
 rolu, să ne-l lăm noi, să fim noi regizorul vieții noastre.
 Exact.
 Și să spunem, uite, ăsta este rolul în etapă următoare, hai
 să mă pregătesc, hai să văd ce presupune,
 hai să văd dacă îmi place, hai să văd dacă sunt, dacă îmi
 plac rezultatele acestui rol, dacă îmi plac
 intrările, procesul și ieșirile, ca în orice sistem fizic
 de intrări, procesare și ieșiri.
 Dar vezi, asta prețu-s pune tot să te stai să te gândești,
 adică să nu muncești pe vorbe înțelesul
 Ia bă, voi să te țăia care-i promovați, care-i promovați ne
-ai munca, mă, firați voi.
 Deci îți dai seama, dacă aude cineva neofit discuția asta?
 Da, da, da, da.
 Haoleu! Păi voi să te zi în aia hippie-ozeea care le spună
ți oamenilor să nu munciască mă mâncavartată.
 Ce faci toată ziua?
 Ce?
 Îți ieși tu niște cursuri acolo.
 Da.
 Nu munciși deloc.
 Mă întreabă săptămâna trecută cineva și...
 Dar așa, dacă ai putea să vii o oră să ne vorbești despre
 care e subiectul, despre asta.
 Păi zic, ca să scot o oră pe gură coerent pe subiectul ăsta
 pe care îl vreți voi, chiar dacă am experiență în subiectul
 ăsta,
 mi-mi trebuie cam între 10 și 20 de ore să îl pregătesc.
 Ce? 10? 20 de ore?
 Păi zic, dar tu ce credeai? Că pur și simplu apare așa că 
iese din ETER, că era undeva întru un folder, acolo am un CG
BT întru un colț,
 acolo ce el pornește și vorbește. Eu trebuie să acumulez o
 grămadă informație, să o adun, să o structurez,
 să o împar după aceea pe clastere, să fac legături între
 ele, să creez legăturile,
 exemplele, metaforile, poveștile, istorile, să le leg într-
o poveste și după aceea să-l livrez ca tu să spui,
 da, te-ai descurcat bine, groza, mulțumim, a fost foarte mi
șto, s-auzit interesant.
 Da.
 Imi amintesc, cand eram la inceput ca trainer,
 imi faceam pentru fiecare training,
 imparte 3 scenarii de curs aveam.
 Da.
 Deci 3 variante pentru exact aceeasi informatie.
 Cu exemple diferite, cu intrebari diferite,
 cu mindset-uri diferite,
 ca nu stiam in ce directie o sa ma duc sala.
 Da, mai ales ca atunci cand nu ai sala ta
 si nu ai comunitatea ta,
 nu stii ce e acolo.
 sau evenimente de astea mixate cu 7 speakeri, fereasca, Dum
nezeu, ce circ este acolo.
 Cu toata lumea, cu energia fiecaruia, cu trecea de la unul
 la altul.
 Pai e ca la televiziune, daca nu stii unde ti-ai lasat la
 rating-ul si ce se intampla, tu poti sa fii cel mai grozav
 show.
 N-ai ce face daca nu stii lucruri de asta.
 Si tu cand intri tu pe scena, tu depindi de unde i-a lasat
 emotional cel de dinaintea ta.
 Eștiți cum făceam pe chestia asta?
 Mă puneam în așa fel încât să mă vadă oamenii, chiar dacă
 nu eram încă pe scenă,
 îmi puneam scaunul în așa fel încât, când ei se uitau la
 speaker-ul de dinaintea mea,
 mă vedeau așa cu coada ochiului și pe mine, știi?
 Să se obișnuiau, măcar cu moacă.
 Eu, la evenimentele pe care nu le cunosc, insis să fiu prim
ul...
 Ca să creezi tu standardul.
 Măcar să... lasă-mă să porneze la neutralitate.
 Da, da, da.
 De alta, dar măcar știi că următorii poate să fie mai slabi
.
 Am pățit odată, nu mai știu la ea, mă rog, nu contează, am
 fost invitat la un eveniment care se numea 11 minute.
 Bă, și am crezut că așa se numește evenimentul, fără să mă
 gândesc că atât aveam timp de vorbire.
 Sunt obișnuit să vorbesc 4 ore și să-mi amintesc după aia
 că trebuie să dau o pauză, că urmează alte 4 ore de vorbit.
 Zic, cât timp am de vorbit? La care o să se uită? Păi, 11
 minute.
 11 minute?
 Zic, nu, nu, nu, am găsut că ăsta-i titlu, dar cât pot să
 vorbim? 11 minute!
 Da, se mai întâmplă și de asta, dacă nu ți ieși din rol, șt
ii?
 Nu mă simt confortabil, de exemplu, cu rolul de public
 speaker. Eu sunt trainer.
 Și atunci, un public speaker se duce rapid în emoție.
 Eu mă duc în informație și îmi ia mai mult timp.
 Ești...
 Mi-am antrenat și rolul ăsta, dar de nevoie.
 Ești și un storyteller și ești un...
 Ești un... nu știu cum se cheamă, un metaforist.
 Știi? Metaforistul e cel care crează un soi de context, un
 soi de...
 De... nu știu cum, un fel de film, așa.
 Că de fiecare dată când vorbesc cu tine, simt că se crează
 un cadru.
 Și dacă trainerul nu știe să creeze cadru...
 E esențial.
 Și să folosească cuvintele, metaforile, asocieriile, comp
arații...
 Să creeziți scenă. Când te duci la teatru, primul lucru, în
ainte să intre actorii pe scenă, tu vezi scenă.
 Și știi cam în ce direcție se va duce spectacolul în funcț
ie de detaliile de pe scenă.
 Cuvintele sunt pentru noi...
 Deci e și actorul, și regizorul, și scenaristul, știi?
 Scenaristul, cum zice?
 Că la care face decoratia de Crăciun.
 Decorativul.
 Decorativul, zice cumva.
 Studio, mă rog, da.
 Da, mă știu.
 Revenind la roluri, la identități, ce facem când ne blocăm
 în roluri?
 Pentru că noi am tot vorbit acum și tu ai dat exemplu de o
ameni care se blochează în roluri.
 Ai dat exemple de oameni blocati în roluri personale, ai
 dat exemple de oameni blocati în roluri profesionale.
 Iar în momentul în care apar blocajele, stea apar frustrări
.
 Păi, acum, asta mă pregăteam să spun niște simptome că noi
 ca și în rolul de adulți, dar neadulți și copii, noi nu ne
 mișcăm până nu ne doare.
 Dar nu că nu să ne doară, să ne doară al naibii de tare.
 Că ne obișnuiți și cu durerea, știi, bancula, ți-am spus
 bancula cu ardelenii care jucau table?
 Nu ți-am spus, doar doi ardeleni jucau table și știi că așt
ia sunt lenți.
 Și dădeau, și mutau, încet, și iarătădeau cu zarul, și iară
tădeau cu zarul, și iarătădeau cu zarul, și iarătădeau cu
 zarul, și iarătădeau cu zarul, și iarătădeau cu zarul, și i
arătădeau cu zarul, și iarătădeau cu zarul, și iarăt
 si dadeau si mutau
 incet si iar adadeau cu zarul
 si iar amutau
 si la un moment dat vine un caine
 mare de alor si se pune pe un colt
 intr-un colt al camerei
 si incepe sa se planga cainelea
 sa schielele, cum ii zice
 asa
 si astia mai dau de dor cu zarul
 si unul zice, nu, dar ce are cainele ala?
 asta mai da de dor cu zarul
 mai sta putin, mai gandeste
 Zice, nu, păi, ești niște cui acolo în colț.
 Ăla zice să mai dă și ăla puțin și...
 Dar ce îmi să mută tu?
 Ăsta iară mai dă cuzarul, mai mută?
 Nu, păi cred că nu îl doare destul.
 Așa suntem și noi, știi?
 Nu ne doare destul.
 Și când ne doare destul căutăm o soluție rapidă să schimbăm
,
 uitând că dacă ne-a luat cinci ani să stricăm ceva,
 e posibil să ne ia tot cinci ani să reparăm acel ceva,
 dacă e o chestie de rol, obicei, ritual, proces, context,
 toate sunt curcate, nu se schimbă repede.
 Și acum, cumva am pus niște lucruri care să vedem dacă dor.
 Și dacă cei care ne văd și ne ascultă astăzi, îi doare
 chestia. S-am făcut o listă mică să nu uite ale.
 Deci, care sunt simptomele când ești blocat într-un rol
 identitar?
 Situatia 1. Simptomele nori din asta.
 1. Sentimentul de stagnare. Simti ca stagnezi.
 Ca tuziile sunt la fel, ca nu cresi cu nimic, mai faci niș
te străfulgeri,
 sanogene ale conștiinței, cum zicea Nicolae Steinhard.
 Dar te întorci imediat sub nori, câteodată mai ai câte e un
 gure de aer,
 te mești la un curs, mai citești o carte, îți se pare ca...
 Înapoi. Stagnare.
 Chiar dacă ai un pic câteodată dorința de afacerea.
 Nu știi că e stagnare de rol, că ești blocat în rol. Tu z
ici, nu fac ce trebuie.
 Tu zici, bă, eu mă simt... Dar i-ai auzit pe oameni. Bă,
 simt că mă-s blocat.
 2. Lipsa motivației. Bă, orice le-ai spune nu-i mișcă nimic
, mă. Nu-i mișcă nimic, nu te simt...
 Nu-ți place nimic că nu te motivează nimic. Te uiți, ești a
șa, viața ta e un fel de linie de asta, știi? Ca și linia mo
artă, știi? Când nu mai are nimic.
 Joti scenariul nepotrivit, esti in piesa nepotrivita, iar
 despre rol, super tare.
 Trei, resentimente si frustrare. Vezi, si vad oameni care
 au aceste frustrare, resentimente, pentru ca ei toata zi o
 sa radciti in alt film.
 și când văd pe altul că joacă în filmul vieții lui, aproape
 că îl vin să îl sfâșie,
 tre' să îl trag în jos, cum îți permit să fii fericit, cum
 îți permit să zâmbești,
 tu nu vezi ce lucruri importante avem de făcut aici și tu r
âzi.
 Comportament automat, adică ești pe pilot automat și tot am
 zis că mi-e teamă mai mult de oamenii care sunt robotizați
 decât de roboții care încearcă să fie umanoizi.
 Sau umanii.
 Lipsa de satisfacción personală. Orice ai face.
 La final îmi întreb cum a fost ziua.
 Că nu și-a găsit nicio bucurie de acolo.
 E clar că ești într-un rol care nu e al tău.
 Tu operezi în alt film, pe un alt setup,
 într-un alt studio.
 Și nu mai ai niciun chef de nimic altceva.
 Negligearea adevăratelor nevoi personale
 Adevăratele nevoi personale sunt ignorate, lăsate pe zona a
ia de importantă, dacă vreodată, și băgate tot felul de alte
 nevoi false, pe care îți le satisfaci că e mai ușor și cu
 alea.
 Anxietate sau stres crescut, nu mai intru aici în discuții
 că, probabil, nu știu dacă a simțit cineva, eu am trecut
 prin experiența asta, am lucrat într-un business în care
 simțeam că îmi cade tavanul pe mine în fiecare zi.
 Deci era de nesuportat. Era un rol în care intrasem pentru
 bani
 și am zis, da, dacă îmi dau bani, aștia fac orice.
 Ghici ce mi-au dat exact, ce...
 Nu puteam duce. Pentru că acela era rolul.
 Și eu am zis, pentru bani, eu la culo cup.
 Deci nu mai puteam, simțeam că mor în fiecare zi.
 Tu simțeai că mori. Eu m-am avut accident cu mașina făcând
 chestia asta.
 M-am dat de trei ori peste cap cu masina.
 Exact într-o asemenea situatie.
 Când am intrat într-un rol pe care...
 Tot așa, pentru bani...
 Un rol în care nu mă vedeam,
 dar eu știu de ce am intrat,
 odată pentru bani și odată am intrat pentru că
 m-a provocat o persoană care mi-a zis
 aaa, nu o să te descurci în rolul ăsta.
 Și îți dai seama că e gouă meu.
 Aveam 20 și ceva de ani în început de drum,
 a zis, eee, eu pot.
 Combinatia cea mai periculoasa.
 Potențialul de bani,
 zgândările a ego-ului că nu poți face,
 și apoi recunoașterea de acelor alți că ești foarte bun la
 chestia asta.
 Deci am văzut oameni care au intrat în filmul ăsta,
 indiferent pe ce ușă intri, când intri în spirala asta, nu
 e decât în jos.
 Eu am atrebuit să dau cu mașina, să mă întorc peste cap cu
 mașina de 3 ori,
 ca să spun stop.
 pentru că nu reușeam să spun stop la chestia asta.
 Adică aveam extrem de multe semnale.
 În perioada aia mă certam cu Simona zilnic,
 dar la modul ăla, agresiv,
 început să îmi s-am probleme de inima, cu inima, știi?
 Deci probleme de sănătate grave.
 Și eu ziceam, nu, nu, că nu-i de la asta, știi?
 Poți să merg mai departe.
 Până când, efectiv, am fost la o fracțiune de secundă să
 mor.
 Deci mi-am văzut moartea cu ochii,
 și atunci a nezut, pa, stai,
 că dacă nu pricep nici acum mesajul subconștientului, data
 viitoare nu mai scap.
 Da, câteodată chiar ne încăpățânăm să nu ascultăm.
 Da, da, da.
 Mai vin oameni mai buni, mai vin niște semnale, dar după
 aceea trebuie să ne ideam la nivelul gravitat...
 La nivelul...
 Ca să... Adică, știi, sirena care nu o auzi începe să sune
 tot mai tare.
 Până când o auzi.
 Ca centura aia care pornește în ceci și după aceea tot mai
 tare.
 Da, da, da.
 și mi-am dat seama că eu de fapt eram într-un rol pe care
 subconștientul meu nu îl voia, nu îl accepta.
 Exact ce ai povestit tu.
 Mai două.
 Trei. Evit să-ți asum noi provocări,
 când ești în rol greșit,
 nu mai vrei nimic pentru că nu are sens,
 provocări noi înseamnă riscuri, nu mai vrei că nu are.
 Deci e și eu capcană, pentru că tu de fapt,
 un rol în care ai putea să intri și ar fi podrivit pentru t
ine,
 Nu cred că nu mai poți crede că în afara acestui rol există
 alt rol în care să fii fericit.
 Aici contează să înțelegi că există roluri, să înțelegi să
 ai lista asta în față.
 Să știi, bă, eu sunt aici, Firaar, eu nu mai accept asta,
 nu mai accept provocări.
 De asta am și făcut lista asta. Am zis, bă, cei care ne asc
ultă asta să se uite să spună, bă, eu am două din zece, cam
 multe.
 N-ar trebui să avem niciuna.
 Eu am doua din zece, cam multe. N-ar trebui să avem niciuna
.
 Deci dacă ai deja doua, trei din zece, îi desul de groasă
 și s-ar putea să ai deja și probleme în sănătate, și
 probleme în relații,
 și să fii foarte prost plătit. Adică să ai toate rezultate
le acestor simptome. Să-s doar simptomele, știi, dar rezult
atele greu dedus.
 Și mai am două. Conflict interior, mai ales în zona asta de
 sindromul intrusului și a impostorului,
 a niciodată nu știi sigur dacă e chiar bine, pentru că nu 
ți se potrivește, nu-i ca o mânușă.
 Și tu tot timpul încerci să mulțumesc pe alții și izolarea
 socială. Izolarea socială în sensul că
 De ce să te mai duci cu alții când tu în fiecare moment eș
ti altuște chinu-i? Și e firesc să nu mai vrei.
 Pentru că nu te mai suporți tu. Nu mai suporți tu poveștile
 care le spui, nu mai suporți tu să asculti.
 O fază off-topic, așa. Cineva care a asurzit.
 Dar n-a asurzit pentru că cineva i-a urlat în... Bă, a asur
zit pentru că nu mai suporta el minciunile lui.
 Deci, e o poveste extraordinară a omului care a început să
 spun adevărul și a revenit auzu.
 Ce tare!
 Nu mai putea el, gândește să-ți auto-suprim tu un simț dint
r-o defecțiune de rol care se transformă într-o identitate
 proastă care nu mai suportă corpul cu totul. Închide urech
ile.
 Vreau să-ți dau și eu un exemplu, l-am citit undeva, despre
 Stela Popescu.
 Stela Popescu, la un moment dat, a dat un interviu și jurn
alista o întreabă,
 că, doamna Stela, ați muncit mult în viața dumneavoastră ca
 să ajungeți să fiți personalitatea care sunteți,
 la care Stela Popescu o întrerupe și zice, drăguță, eu nu
 am muncit nicio zi din viața mea.
 Și exact chestia asta, știi? În momentul în care un om e
 blocat într-un rol, are senzația că lucrurile nu mai merg
 de la sine. Că nu mai merg cu ușurință.
 Blocajul într-un rol te face să simți efort. Dacă ai senzaț
ia de efort.
 Efort în zadar.
 E fort în zadar, că e normal efortul.
 E ieșirea din zona de confort care e normală.
 O simt și eu când mă duc la un curs, că uneori mă simt ob
osit și n-am chef.
 Dar în momentul în care am intrat în curs, am intrat în
 starea de flux, atunci nu mai simt efort.
 Deci cred că blocajul într-un rol nu te mai lasă să intri
 în starea de flux.
 Trebuie să o faci tu cu mintea ta.
 Eu în momentul în care, de exemplu, țin un curs, o conferin
ță, eu nu mai sunt cu mintea mea.
 Da, mă da.
 Eu nu știu ce vorbesc.
 Nici nu mai știi ce se întâmplă în afara sălirii respectivă
.
 Uite de foame, uite de sete, tot.
 Dar în momentul în care nu sunt în rolul potrivit sau dacă
 sunt blocat într-un rol,
 fiecare secundă o simt ca fiind o ora.
 O simt greutate, simt ca și cum stă cineva cu...
 E și asta un mod de ați identifica.
 Dacă timpul psihologic este expandat fața de timpul real s-
a omisorat.
 Când ești în rolul potrivit, poftă simplu, viața trece rep
ede, timpul trece repede, dar nu ca și aia care se plânc,
 vai, ce repede au trecut aștia.
 Efectiv, ziua...
 Trăiești fiecare clipă.
 Și ai o grămadă de povești la final. Și ești încă entuzias
mat la final.
 Nu ești el ala care spune, cum a fost azi? A, nici nu mă
 are rost să-ți povestesc.
 Din potrivă, let me tell you the story of today. Hai să-ți
 spun ce incredibilă a fost ziua de astăzi.
 Cate chestii fain.
 Și uite ce am învățat, și uite ce am încercat, și uite ce
 am picat, și uite cum am ridicat, și uite ce am vorbit cu
 ala.
 Știi, mai trebuie să mai zicem ceva, că mulți oameni poate
 o să se gândească, da, da, voi v-ați născut cu mentalitatea
 asta.
 Da, aveam premisele. Era la reșița, era eu un creuzet al...
 Nu știu cine a zis, bă, ce au pus ăștia în apă la reșița?
 La tot un webinar de al nostru, la un moment dat, îți scria
 cineva în chat.
 Ce vreau pus aia in apa?
 Nu, nu a fost deloc asa.
 Pur si simplu sunt lucruri pe care le-am invatat.
 Le-am invatat despre roluri, despre identitatii.
 Adica, nu le stiam. Eu nu le-am stiut de la inceput.
 Nu stiam ca trebuie sa ma uit din afara si sa invad rolur
ile in care sunt.
 Sa ma uit daca nu cumva sunt blocat.
 Daca nu cumva mi se potriveste mai bine alt rol.
 Noi am dat, si tu ai dat, noi am dat la psihologie in acel
asi timp?
 Da.
 Deci, cum dezi vezi noi?
 Bai, cum suna asta?
 Noi am făcut psihologii.
 Deci noi aveam căutarea.
 Și am terminat-o după o grămadă de ani.
 După 10 ani, da.
 Am avut căutarea asta despre noi.
 Cred că în tot procesul ăsta, dacă nu ai căutarea ta să te
 cauți pe tine, cred că e foarte greu.
 Și, de fapt, nu are niciun sens să te miști sau să citești
 o carte.
 Dacă nu te cauți, dacă nu vrei să te cunoști pe tine în sus
.
 Pentru ca, pur simplu, am simtit ceea ce de mii de ani ne
 roaga inteleptii.
 Cunoastete pe tine insuti.
 Si cand te intreb cine esti si nu stii, trebuie sa te cauti
.
 Pe unde esti?
 Ca nu ti-e o glinda.
 Si dezamagiti de faptul ca in primii ani n-am invatat la ps
ihologie decat de bufnite, soare,
 ci experimente soate de la niste profesori amarata care nu
 mai vorbeau nimic despre astazi,
 Am început, când am văzut că formarea educație formală nu-i
 suficientă, am început să mergem în educația non-formală,
 în educația de timp modelare cu mentorii.
 Când mă intreabă lumea, băi ce să fac? Să mă las de facult
ate? Băi nu!
 Când ai sentimentul că educația formală nu-i destulă, tu nu
 renunți la aia, ci adăugi peste aia.
 Mai pui trei tipuri de formari și de sisteme educaționale
 care să te formeze suplimentar.
 Înseamnă că n-ai destul.
 Nu? Dacă nu îți dă suficient nutriție mâncare, nu renunți
 la mâncare.
 Mai adaug suplimente alimentare.
 Is that simple?
 Da.
 E necesară formarea asta și nevoia de formare vine din
 frustrările lea.
 Ceva nu-i suficient.
 Vreau să înțeleg mai multe.
 e o curiositate pe care oamenii din comunitate o au, pentru
 că altfel n-ar fi aici
 și n-ar investi o grămadă de timp și o grămadă de bani ca
 să învețe lucrurile astea, știi?
 Sunt oameni care își caută...
 Acuma sunt aici, mâinii o să fie aici.
 Tu, dar pe ce să investești în viața asta dacă nu pe tine
 și pe căutarea ta și pe înțelegea ta?
 Pe ce? Pe o geantă de câteva mii de euro?
 Da. De ce nu?
 Tu îți dai seama câtă încredere îți dă geanta aia de câteva
 mii de euro.
 Și câtă lume să uită la tine, altfel.
 Eram cu Simona...
 Și cât de multă lume se invidează și tu vrei asta?
 Eram cu Simona în Milano, în fața Domului, o străduță din a
ia, numai cu...
 Branduri.
 ...doșete din alea care costă cât o mașină, știi?
 Și se uita Simona la o etichetă și zice,
 mama, ce ieftină e asta?
 Și zic, vezi că te uiți doar la TVA.
 Știi? Se uita la prețul.
 Mie mi se parea că e un număr de telefon.
 Pus acolo, el era prețul.
 Da.
 Acum, întrebarea asta n-aș fi pus-o dacă eram între... în
 stradă.
 Da, normal.
 Dar pun întrebarea asta retorică într-o comunitate de oam
eni care,
 tocmai ce spuneai și tu, dau timp, bani, energie, efort
 pentru a se cunoaște pe ei.
 Și eu chiar nu am ajuns la nicio concluzie, după 46 de ani,
 la nicio altă concluzie decât că nu există nimic mai
 important
 de care ar trebui să băgăm timp, bani, efort,
 decât să ne cunoaștem pe noi, că ajungem să murim fără să
 ne cunoaștem pe noi.
 Și vorba lui Wayne Dyer,
 murim cu muzica în noi.
 Mm-hmm.
 Cum deblocăm roluri?
 Ce faci când constientizăți că un om cu care lucrezi,
 că tu ești blocat într-un rol,
 când vrei să ajuti pe cineva să depășească blocajul ăsta d
intr-un rol?
 Am înțeles care sunt simptomele.
 Da-mi seama cum sunt eu atunci cand sunt blocat intr-un rol
.
 Eu nu sunt un profesor aici, eu spun niște lucruri pe care
 le-am adunat în timp.
 Așa și vreau să le șeruiuți cu oameni, poate ajuta ceva.
 Nu sunt niște teze de doctorat, sunt lucruri pe care le-am
 învățat în timp și le-am adunat.
 Și dacă vorbim de soluții, cum să ieșim de aici am început,
 vorbind că adulții funcționează pe miză.
 Primul lucru pe care trebuie să-l faci este să-ți clarifici
 ce îți dorești.
 Ce îți dorești? Ce obiectiv ai? Nu ai altă șansă să ieși d
intr-o groapă dacă nu te hotărești că vrei să ieși din groap
ă.
 De ce asta ar fi primul lucru mare? Să-ți dai timp să te gâ
ndești ce îți dorești.
 Deci trebuie să te doară cuiela acelea pe care stai...
 Da, trebuie să te doară sau să îți plac atât de mult să sim
ți dulceața anticipativă a stării viitoare încât să te miște
, să te atragă, să te adulmeci.
 Cred că am mai vorbit de faptul ăsta că adulți învață difer
it, învață pe principii andragogice.
 Ce înseamnă asta? Înseamnă că primul lucru pe care trebuie
 să-l clarifici este ce își doresc
 și ce bucăți de informație și cunoștințe au nevoie să
 completeze la ceea ce au ca să ajungă la obiectiv.
 Așa e și aici, ca să ești din alt rol, trebuie să spui ce
 rol vrei.
 Și ala să te mobilizezi atât de tare și să simți.
 Apropo, că aici se potrivește cu cei ce ai de NLP, știi?
 Să pui rolul ăsta pe tine, știi, ca la cabina de probă.
 Pui puțin haina pe tine și zici, aaaa, ce-mi place chestia
 asta.
 Dar sunt sigur că îmi place sau e alt rol.
 Îmi place cum se uită ăla de afară, ăla la mine, cum arăt.
 Nu mă văd în rolul ăla sau în lăgă?
 Nu mă interesează.
 Dar ce-mi place? Îmi place pentru mine, îmi place pentru
 cum mă simt eu în ea.
 Asta-i haina vieții mele, nemaipomenit.
 N-am încă bani de ea, altfel spus, n-am resurse încă,
 n-am obiceiul, n-am sisteme de suport, n-am procese,
 n-am ritualuri pentru chestia, o dau jos, am gustat-o și o
 pun acolo și spun
 am să vin peste o lună de zile să o cumpăr, sau peste 2 ani
 să o cumpăr.
 Și în rest, trag tare, mi-am setat obiectivul și trag să-mi
 schimb toate lucrurile
 ca să pot, pe bună dreptate, să iau și să primesc și să
 port, să fiu pregătit să port această haina.
 Deci, asta e primul lucru.
 Al doilea lucru, dupa ce stabilezi ce-ti doresti, trebuie
 sa le transformi in lucruri reaccionabile si masurabile.
 You get what you measure. Nu ai cum sa mergi pe un drum far
a sa stabilesti lucruri reaccionabile si clare pe care sa le
 faci si pe care sa le obtii.
 Pe tot parcursul asta. Sa masori. Ce masor? Care-ti masor
abilitatile mele?
 după care să dezvolți abilitățile și cunoștințele,
 ce trebuie să știu ca să poți să ajung acolo,
 pentru că dacă nu le dezvolti și vrei să mergi tot cu cunoș
tințele vechi,
 nu prea ai cum, că tu știai altceva și nu știi cum să faci.
 Scuză-mă, ce actor, nu mai știu din ce film,
 am văzut un documentar,
 cât timp s-a pregătit pentru a juca rolul unui pușcăriaș,
 s-a dus să stean în chisoare
 Ca să învețe elementele alea de finețe ale rolului.
 Cred că Richard, zici iar.
 Nu mai știu cine, dar știam că efectiv ai intrat atât de b
ine ca să poată să învețe.
 Exact ce zici tu, trebuie să stăpânești informațiile despre
 rolul ăla.
 Nu e suficient să zici gata, vreau.
 Da?
 Că multă lume zice, bă, eu de mâine sunt antreprenor.
 Suntem mulți. Își fac repede cărți de vizită, toți.
 Da, îmi scriu antreprenor și gata, sunt antreprenor.
 Mai nou și-a făcut și de doctor.
 Paranteză, da.
 Care era parcageu și-a făcut cărți de vizită de doctor și l
-a unat.
 N-ai văzut faza cu polițistul ăla?
 Avea patru clase și s-a dat drept polițismul, nu știu câți
 ani de zile.
 Da, da.
 E, paranteză.
 De-a lungul anilor, de când țin cursurile de NLP, am avut
 mulți, da?
 dar nu extrem de mulți, dar mulți antreprenori de nivelul ă
la, de peste 10-100 de milioane de euro, care erau la curs.
 Și i-am întrebat, îți dai seama că nu am rezistat curiosită
ția, bă, dar de ce faci în anul pe de ce dezvoltare personal
ă pe tine, de ce cunoașterea asta?
 De ce? Pentru că pot mai mult. Pentru că vreau mai mult.
 Și oamenii erau proprietari de mega afaceri.
 Dar da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar
 da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar da,
 dar da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar
 da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar da,
 dar da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar
 da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar da,
 dar da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar
 da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar da,
 dar da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar
 da, dar da, dar da, dar da, dar da, dar da,
 A fost un rol de a produce. Provide-mi protect.
 Te-a spus cineva că băi, tu ești capul familiei, tu trebuie
 să faci bani și trebuie să aduci bani acasă, să dai la așt
ia.
 A intrat în filmul ăla, s-a mobilizat ca prostu'.
 A făcut ce a putut face, a călcat peste cadavre.
 Că de multe ori, ca să faci șorcaturi în business, trebuie
 să încalci niște principii, că nu prea merg șorcaturi față
 de piața și concurența.
 Nu poți să-i bați peste noapte doar din inovație, mai rar.
 Și atunci te trezești că ești mâncat pe interior.
 Este asta vine la pachet cu conflicte interioare între
 valorile tale.
 Da. Vii acasă, pui banii, zici uite așa, mai te trezești că
 și partenera ta zice
 da nu, trebuia și tu zici cum, dar asta e rolul meu, da nu
 îmi primești cadoul,
 da nu îmi primești contribuția mea și așa ce, mă rog, ești
...
 Nu, că vrei am timp cu tine.
 Exact, tu ești în alt film, tu n-ai înțeles.
 Vrei timp cu mine, da, asta înseamnă că ne mutăm napoi în
 garçonieră.
 Exact.
 Da, dar nu vreau nici asta!
 Da, da. Mă rog, dacă intrăm în filmul ăsta cu doi oameni cu
 rolurile lor, zici că e un teatru stupid în care zi două
 filme...
 Cât o dată vezi la improvizație chestia asta, știi?
 Și ce faine și construiesc și își modelează două plastiline
 rolurile unulă altuia.
 Pentru că în momentul în care eu mă uit la celălalt, eu
 deja... știi, fenomenul ăla, Pigmalion in classroom.
 profesorul care anticipează că se duce la o clasă unde ele
vii sunt foarte buni, băi, îi face buni.
 Profesorul care anticipează că se duce la o clasă cu elevi
 proști, îi face proști.
 Tot așa, ce vezi tu în celălalt devine pentru celălalt rol.
 Și mai ales când începe să se judece unii pe alții pentru
 rolurile proaste pe care ceilalți încep să le simtă
 și cel care jude că începe să simtă plăcerea înțepăturii.
 Sunt mai puternic, controlez. De acolo vine plăcerea.
 Știi cum zicea? Cred că ce Arle Chaplin spunea, dar poate a
 spus-o alții înainte.
 Că relațiile umane și viața pare o tragedie la nivel de
 aproape, dar o comedie când te ridiceți de sus.
 Deci, când te răsi de sus, în situațiile astea, apar că ve
zi un show de improvizație în care unul și altul are alt
 film,
 se leagă ceva între ele, dar nu are nicio noi.
 De e funny, dar n-are nicio noi.
 Deci unde ramanseserem? La punctul 4.
 Cum de blochez, da.
 La punctul 4 e sa ceri feedback si suport.
 Nu ai cum sa crezi singur. Nu ai o glind suficienta. Nu ai
 referinte suficienta.
 Esti intr-o zona noua vietii.
 A sa ceri feedback pe rolul pe care tu il tinteesti.
 Pai cum te descurci in procesul asta?
 Cum sunt eu ca antreprenor? Esti varza.
 Ba da, măcar e un feedback, e un punct de pornie.
 Da, cum îți dai seama, dacă ne-am întrebat asta, să întrebe
 angajații, cum îți se pare că sunt în rolul ăsta?
 Și el ar spune, păi tu ar trebui să te ocup de crearea de
 model de biznus.
 Și cu ei cer feedback.
 Știu, dar asta e o nuanță. Dacă tu îl întrebi înseamnă că
 deja l-ai validat că e...
 Atent, așa e, dar aici trebuie eu să știu că, știi, pentru
 rolul meu de antreprenor,
 mă duc la angajață, îi cer feedback, pentru că el nu poate
 să înțeleagă rolul de antreprenor.
 Nu, dar poate înțelege rolul de angajațor.
 Poate înțelege rolul de angajațor.
 Și zici, bă, eu sunt angajațorul tău, tu cum mă percepi?
 Mă duc la investitorul din business-ul meu și îi spun, eu
 sunt antreprenorul, cum mă descurc?
 Și ăsta spune, mă, cam prost, te ocup de lucruri neimport
ante, nu angajezi oameni care să gândească cu mintea lor,
 te bagi peste ei, ai zis că folosești resursele astea
 pentru asta, le-ai folosit pentru altceva,
 ai schimbat de patru ori planul de acțiune, nu mai înțelege
 nimic, cam prost.
 Îți recomand să te uiști la trei cursuri.
 Tu m-ai descris pe mine acum?
 Deci feedback și support. Adică nu doar feedback, ci și
 support.
 Să zici următorul după feedback, dacă persoana e avizată și
 ai încredere în ea,
 Cum poți să mă ajută împrevința asta? Ce îmi recomand?
 Vreau să terminăm legat de blocarea roluri, dar după aia v
reau să revin aici, pentru că am admirat chestia asta la t
ine de-a lungul întregii tale cariere, întregii tale vieți.
 De când ne știm noi, ai dezvoltat mai multe business-uri,
 dar totdeauna ai avut măcar un business în care erai mentor
 pentru alții.
 Am eu o curiositate a să întreb de ce, da? Hai să vedem d
acă mai sunt lucruri aici.
 Ce sunt lucruri aici?
 Ce mai aveam?
 Ultima dintre ele, sa iesi din zona de confort pana simti
 ca esti in zona de valoare.
 E un joc de cuvinte, dar imi place.
 Sa iesi din zona de confort pana simti ca esti in zona de
 valoare.
 Daca esti in zona de valoare, poti sa stai sa te bucuri c
ateva luni, ca devine a zona de confort.
 Deci bucura-te.
 Si te duci mai departe.
 Deci, asta e genială metafora, pentru că arată o extindere
 permanentă a zonai tale de confort.
 Uite-o ca și Coloana Infinitului, alu Brâncuș.
 Perioada aia în care acumulezi, după aia adun esență,
 te simți iarăși confortabil, da, sintetizezi, iar începi să
 înveți.
 Și înveți genială. Așa e, așa e făcut de asta. De asta a f
ost așa de genial omul ăsta,
 Am înțeles multidimensionalitatea vieții umane,
 exact cum o pune el în coloanele suprapuse.
 Lărgești harta mentală, dar după aia începi să o reduci la
 concepte, iarăși.
 Da, tot acolo.
 De fapt, eu mi-am luat asta.
 Am ajuns la esență și mă duc mai departe, dar pe un nivel
 superior.
 Cum ar arăta coloana infinitului în viața noastră dacă nu
 ai decât jumătate de colonetă?
 Da, da, da.
 Și unii îți trăiesc, unii se nasc și atât, mor atât.
 și alții mor cu o coloană cu 20 de etape, cu lupta lor, dez
voltarea lor de la o etape la alta, învățarea lor.
 Ar fi băcat să morim doar cu o jumătate de coloneta de asta
 mic acolo, să o băgăm într-o groapă.
 Creșterea asta succesivă, trecerea prin niveluri diferite,
 e de fapt esența aflării răspunsurile la întrebarea cine
 sunt.
 Pentru că nu poți face dintr-un singur pas.
 Deci, gata, am aflat cine sunt.
 Dar de unde?
 În realitate, s-ar putea să fie coloana infinitului.
 Adică să mergem până la infinit ca să căutăm răspunsul.
 De asta se și termină cu jumătate ultima colonetă.
 Nu e închisă. E deschisă.
 Da, și dacă să ai să te gândești nu e logic.
 Nu e logic.
 Ar trebui să o închidă.
 E un vârf. Dar nu, e o deschidere.
 E pasul final.
 Asta înseamnă mintea de geniu.
 Dacă te duci în Paris și vezi acum etajul 5 sau 6 de la cea
 mai mare expoziția lor de artă, e Brâncuș, tată.
 Bă, ți-a zic că părul pe tine, când vezi că-n capitala arte
i, Brâncuș este ondă, rooftop.
 După atâția ani.
 De-aici, de motherfucker acolo, deci el este tata lor, înț
elegeți?
 Și toți vin și spun, oaa, România.
 Și după aceea mă ui și spun, ba, de ce înjurați voi România
, mă, frate-mă, că avem atât de mulți oameni hiper talentați
 care au făcut atât de multe lucruri importante în lumea
 asta.
 Adică că n-avem conducători politici, nu e motiv să ne jign
im nația.
 Nu e motiv să ne jignim să ne dăm unul într-alt un cap că
 suntem praf, că suntem niște hoți, că suntem... Avem cum au
 și alții.
 Vezi, aceste cuvinte ale tale sunt de fapt, cred că unul
 din motivele pentru care...
 Bine, asta e răspunsul meu.
 Unul din motivele pentru care, în permanență, o parte din
 business-urile tale erau de a crește alți oameni.
 Nu știu, cred că așa-s făcut eu.
 Dacă nu văd oameni care să trăiască mai bine, să gândească
 mai folositor pentru viața lor,
 nu neapărat ca mine, că n-am rețete,
 să aibă o viață mai bună, să fie mai...
 și cred că de asta mi-am ales și business-urile generali,
 istoric, tot așa.
 Să fie și înghelezia asta.
 Să modeleze spre bine.
 De fapt, eu văd business-urile ca și niște modelatoare spre
 bine,
 niște contexte ale binelui.
 Dacă nu sunt ale binelui, cam trecu și prin asta.
 Am lucrat la compania de țigări și mi-am luat palme înapoi,
 că am fost în ecosistemul răului.
 Dacă cu ce mașină mergeam toți atunci...
 Ai de capul meu, ce dulce era...
 Când aveai tu mașina de la...
 Ce dulce era... calia pe iristicul meu era...
 Era...
 Așa e, așa e.
 Deci așa a fost întotdeauna.
 Și acum, în ultima perioadă, sunt tot
 preocupat de treaba asta.
 Nu îmi place să
 avansez, să alerg spre noi
 lucruri, fără să simt că
 am mai venit lângă mine
 niște oameni și s-au
 și s-au inspirați și au făcut ceva.
 Și asta și încerc să fac în perioada următoare,
 să creez tot mai multe contexte în care binele să aibă mă
car trei perspective.
 Bine pentru alții, bine pentru tine și bine pentru familia
 ta la nivel de prosperitate.
 Să fie bine, bine, bine, știi?
 E afacere ale binelui, până la ori, băi, știi?
 Elementul cheie în toată povestea asta, în toate tipurile a
stea de business,
 este faptul că oamenii care sunt lângă tine pot să te mode
leze.
 Pentru că, ziceam, sunt antreprenori care se dezvoltă.
 Cunosc câțiva din comunitatea NLP,
 care au venit în NLP deja la un nivel mare de business.
 Dar nu știu, la nivel general,
 dacă sunt atâția oameni care să pună așa de mult accent
 pe educație, pe dezvoltare, cum pui tu.
 Chiar obsesiv, chiar obsesiv uneori. Am fost acum la un
 podcast și îmi întreabă la ceva și aștiu ce o să zic, educa
ție.
 Păi zic, mai, brother, dar în situația asta în care lumea
 se transformă atât de repede, mai mult decât oricând, adică
 mai demult aș fi spus că educația e un supliment alimentar,
 ia că-i mai bine că o să-ți dea ceva în plus,
 Acum este paracetamol, este penicilina.
 Deci dacă nu îți iei acum, e la nivel de supraviețuire în v
izor, pentru că tu dacă nu te abgradezi, o să te trezești
 într-o lume nouă, complet în 10 ani de zile,
 din care nu o să vrei să faci altceva decât să dai exit din
 viața asta că nu mai e pentru tine. De fapt, tu nu mai ieși
 pentru lumea aia.
 Știi că, în general, oamenii care nu...
 Care ori sunt foarte la început, ori nu sunt deloc în rol
 de antreprenor,
 se uită la antreprenor și zice, bă, pentru antreprenor, val
oarea principală este banul, business-ul.
 Păi la tine, educația...
 Eu, când mă uit la tine, îl zic, bă, omul ăsta îi împinge
 pe alții să se educe, să educă el continuu.
 Păi, exact cum zici tu, cam ce faci toată ziua, cam...
 Ăla e unul din rolurile și din valorile principale din viaț
a.
 Eu m-am prins de mult că rezultatul de tip profit are niște
 predictor de succes.
 Un predictor de succes este abilitatea și calitatea de a în
văța continuu.
 Nu poți să ai... Adică, eu nu vreau profit mâine.
 Eu vreau profit peste 3-5 ani, sustenabil tot timpul ăsta
 și după 10, dacă se poate.
 Ca să poți să ai ceva sustenabil, trebuie să ai obiceiul ă
sta să înveți permanent, să te dezveți și iară să înveți.
 Că trebuie să te dezveți câte o dară de prostii care nu mai
 sunt valabile.
 Al doilea predictor este consecvența, adică dacă am spus că
 facem ceva pentru 4 ani de zile, să facem 4 ani de zile făr
ă să ne mai sunăm între timp să spunem, băi, m-am mai răzg
ândit.
 Nu, asumăți, 3 ani, 1 an, 5 ani, 7 ani, să faci chestia
 asta ca lumea, cu consecvență.
 Și trei, ca să poți să, tot ca predictor al succesului,
 este să măsori lucrurile potrivite, să nu te lași atras de
 tot felul de alte...
 să nu te lași distras, hai să spun altfel, să fi focusat pe
 ceea ce urmărești.
 Că dacă tu ai plantat un gutui, nu mai contează că florile
 sunt mai urâte decât o laleacă.
 Nu dați nadă point.
 Conteaza fructul care iese, ba gutuiul aia trebuie sa fie z
emoasa.
 Asta e singurul output pe care il masori.
 Gutuiii sunt strambi.
 Nu pot sa zis, te duci la gutui si zbada, tu de ce nu poti
 sa fii ca bradul asta asa frumos?
 Pentru ca gutuiilele n-au nicio legatura cu conul de brad
 pe care il face.
 Asta este lucru pe care eu il urmaresc, restul nu mai conte
aza.
 Un soi de minimalism.
 Ce conteaza? Asta conteaza.
 Răză-mă, cum te contează? Restul nu mă interesează, nu
 compar lucrurile.
 Răză-mă, cum te contează? Restul nu mă interesează, nu
 compar lucrurile.
 Răză-mă, cum te contează? Restul nu mă interesează, nu
 compar lucrurile.
 Răză-mă, cum te contează? Restul nu mă interesează, nu
 compar lucrurile.
 Răză-mă, cum te contează? Restul nu mă interesează, nu
 compar lucrurile.
 Răză-mă, cum te contează? Restul nu mă interesează, nu
 compar lucrurile.
 Răză-mă, cum te contează? Restul nu mă interese
 Da.
 Asta e greu.
 E greu ca n-ai bacari. Si eu am facut mult timp.
 Da.
 Dar nu faceam micromanagement, ca eram bun la microman
agement.
 Faceam micromanagement pentru ca ma simteam.
 Din nevoia de a face sa fie totul perfect.
 Nu. Din nevoia mea de utilitate.
 Sa ma bagi si pe mine in seama cineva.
 Sa vad ca...
 Sa duci acasa si sa zici, sotiie, cat i-am facut azi.
 Nu, ca nu eram insular. Atunci era doar de mine.
 Pentru ca eram o persoana care ma gandeam
 Când am gândit că urlu și mă bag peste toată lumea contez
 că am și eu ceva de spus, că nu sunt un nimeni.
 Asta confirma ceea ce ziceam. Nimeni nu s-a născut știind
 lucrurile astea. Le-ai învățat.
 M-am dat ce prost m-am simțit când am început să înțeleg.
 Să afli despre ele, a?
 Deci, așa prost, am luat niște palme de-astea de conștient
izări, băi, așa de la țară m-am simțit și așa ultimul om.
 Mamă, când ne-am dat seama, când am făcut legăturile între
 ele, am zis, doamne, ce maimuță cu coadă tăiată eram.
 Ce faci acum pentru oamenii care sunt lângă tine? Pentru că
 tot timpul crești oameni.
 Chiar dacă...
 De exemplu, comunitatea de NLP e o comunitate evidentă.
 La tine, oamenii când se uită din exterior zic, face
 business.
 Dar tu, de fapt, ai o comunitate de învățare.
 Sunt oameni care, da, fac business, cresc ca antreprenori
 lângă tine,
 și ei pe tipuri diferite de antreprenoriat,
 pe niveluri diferite de educație.
 Hai să spun o chestie.
 Pentru business, eu folosesc educația ca și criteriul de
 departajare
 cu cine fac business sau nu.
 Ce tare, adică...
 E un funnel pentru mine.
 Da, te educi.
 Bine cineva spune, vreau sa fac business cu tine, da?
 Cu mine?
 Ia, ia, ia.
 Hai sa citim impreuna o carta.
 Ai sa-mi...
 A, nu, nu, nu.
 Bine, papa.
 Foarte tare.
 Nu ma intereseaza, n-am ce face cu oameni, nu pot sa fac
 business cu oameni, business,
 da, nu vorbesc ca...
 Care nu vor sa creasca.
 Care nu invata, care nu fac lucruri.
 Nu ma intereseaza.
 A, treci de etape ale astea, hai sa stam putin la masa.
 Hai să-ți ară niște opțiuni pe care, dacă ți-le arăt, tu
 nici măcar nu le înțelege fără să treci prin proces educaț
ional.
 Tu m-ai întrebat și cât facem profit? Și eu spun, așteaptă-
te. Nu-i despre profit.
 Hai să vezi impactul acestui lucru. Hai să vezi sentimentul
 de satisfacție pe care îl dăm clienților.
 Hai să ne focusăm pe ceilalți și să vezi ce bucurie lăm din
 asta și, paradoxal, uite bucuria asta cum se transformă
 firesc în profit.
 Ca să fac o glumă, dacă te aude cineva ar zice
 omul ăsta nu știe să facă bani, în deca' el vorbește de dez
voltare personală,
 dar cum poate să fie antrepă normal?
 Da, nu știu, a devărului că nu știu să fac bani repede.
 În schimb, de 10 ani de zile nu mai fac nimic operacional
 și curg mai mulți bani decât am câștigat vreodată în viața
 mea.
 Ceea ce înseamnă că dacă pui suficientă lume în proces ed
ucațional
 și ei continuă să facă treaba asta,
 este un predictor fantastic de profit pe termen lung
 și de plata, dividendelor.
 Asta e un randament 10x.
 Dacă aș fi făcut doar o chestie tranzacțională,
 nu puteam pleca mai mult de două luni.
 De 10 ani de zile nu mai sunt în business-uri
 și câștig de 5 ori mai mult decât atunci.
 Asta spune ceva despre metoda asta de a plasa educația,
 contribuția și valoarea legată înainte de orice.
 Și iarăși o să apară ideea, da, da...
 El e unic, mai pot și eu să fac asta?
 În general apare dilemma asta.
 Deci, eu am stat langa oameni care... si eu m-am inspirat
 de la altii.
 Adica, daca ai, daca are cineva sindromul asta ca el nu po
ate, trebuie doar sa stea langa mine o vreme,
 sa vad ca si eu ando la toaleta exact la fel si ma doare
 stomacul exact la fel ca si pe el,
 si fumez exact ca celalalt intr-un colt, si daca ploua stau
 ca un aur, o roaca acolo, sunt exact la fel.
 Nu e nimic special in viata mea ce se intampla, nu e nimic
 mistic.
 Dar sunt niste lucruri pe care, într-un anumit context prin
 repetare, se modelează la oameni și reușescă.
 Mănânc din conservă?
 Mănânc din conservă.
 E un corn cu iaurt.
 Băi, cel mai tare am mers...am plecat de la birou ieri, mi-
am lăsat mașina la service, că s-a apris toate becurile,
 și aia o-l zis că mi-o aduc în trei ore și nu mi-o aduc, o-
l zis că e mult mai serioasă treaba și...
 Mâine, mâine, ok, bine, mâine.
 Bă, și am plecat cu trotineta de la birou, că eu stau la
 800 de metri de unde stau.
 Bă, și mă întâlnesc cu unul pe drum, mă salută.
 Cristi, mă opresc, ai salut.
 Bă, dar ăsta nu putea să se abțină de mirară sau nu știa.
 Adică, bă, tu ai dat faliment.
 Te-ai bădut mașina, să prătești chiria.
 De ce mergi? De ce era pe buza lui, știi?
 Și zic, dar ce te miri că mergi cu trotineta asta?
 Da, acum dacă tu mă întrebi, dar ce e neregulă cu ăsta?
 Deci, că ajung mai repede până acasă, am 800 de metri?
 Nici n-am stat să-i povestesc situația în care eram eu, dar
 era absolut așa.
 Cum tu, mișc cu trotinetă? Da, e fun.
 Adică, și chiar mi se pare fun, pentru că, nu fi că mi-ai
 place, deci și mie îmi place că suntem acolo.
 Da, da.
 Dar asta era șocați să uiți așa la mine și zic, ți-am micș
orat, ți-am căzut în ochii tăi sau...
 E destală!
 Da, am căzut că e bine, dar câteodată e bine să... trebuie
 să mă dai jos de acolo, ca să poți să-ți dai seama că sunt
em acolo.
 Că suntem acolo.
 Chieste, asta e fain că oamenii care au acces la tine și te
 văd în postură de mentor, le e foarte ușor să perceapă omul
 și să comunice cu tine, știi?
 E devrat, probabil la început, nu, mai puțin.
 Am văzut când stăteam la masă cu tine și veniau oameni și
 parca veniau la Dumnezeu.
 Buna ziua, Domnul Nețiu, vă rog să mă scuzați, încerc să...
 Stăteam acolo și mă abțineam, că nu, ne știm de atât de dea
.
 Dar e normal, însă te-am văzut în momentul în care ai strâ
ns oamenii în comunitate, ești foarte apropiat.
 De asta și facem taberele, facem niște tabere din când în
 când.
 și acolo am timp să stă cu ei.
 Și acolo suntem la bere, povestim la foc de tabără, povest
im.
 Pentru ei e o eliberare,
 când zic, bă, dar știi ce? Aș putea să fii și eu ca tine.
 Și eu zic, bă, eu pentru asta stă aici.
 Că tu să începi să crezi că tu poți fi mai mult decât atât.
 Care e tipul de business acum, în prezent, pe care tu-l dez
volți,
 care combină educaționalul cu profitul financiar?
 Pentru că în final rolul de antreprenor, rolul ăsta pe care
 ar trebui, noi ca societate, noi ar trebui să dezvoltăm rol
ul de antreprenor.
 Indiferent că...
 Cel puțin ala de micro antreprenor, măcar ala de micro ant
reprenor.
 Pentru că eu înțeleg că unui om poate e greu să știe să fac
 un business plan.
 Sau să facă o poziționare de preț în piață, sau să
 identifici ce serviciu s-au produs apropo-trivit.
 Dar nu trebuie să nu mai depindă de altcineva.
 dar să fie utilizator, operator al unui sistem gata făcut.
 Am mai multe modele de business, dar cred că cel mai
 interesant acum în perioada asta
 este unul care combină sănătatea și îmbunătățirea stilului
 de viață și a sănătății celui din jur,
 creșterea personală și dobândirea autonomiei în fața
 problemelor de sănătate personale
 și modelul de business foarte recompensatoriu la nivel de
 și previzibil și recompensatoriu.
 Adică profit mare și foarte previzibil.
 Mi-îmi plac business-urile care pentru oameni nu e doar azi
 ce am vândut mâinii iară de la început,
 o vizibilitate peste 2-3 luni, un tip de loyalizare a serv
icii.
 Adică să construiești o comunitate de clienți.
 Da, oameni care sunt în stare...
 Și asta se poate pe orice tip de business.
 pe orice tine de business, dar pe modelul ăsta pe care l-am
 dezvoltat în ultimul an, l-am pilotat.
 Și acum s-ar putea să deschidem ușile către mai mulți oam
eni pentru că deja am învățat destul de multe să știm exact
 cum să facă lucrurile
 ca ei să ajute alți oameni, sute mii, într-o comunitate,
 cum să înveți ei foarte mult.
 Paretabil pentru oameni care se dezvolt personal?
 Paretabil pentru oameni.
 Sau asta e la tine doar pentru oameni.
 Asta vreau sa zic, la tine e convingere.
 N-ai cum, n-ai cum.
 Pai cum? Cum bifeze asta daca vrei sa ajuti pe altii?
 Nu ma intereseaza, ai picat.
 Vrei sa construiesti un business sustenabil care se curga
...
 Mie nu plac oamenii, stii?
 Vrei sa faci un business sustenabil in care se curga
 gradual pe masura ce-ti crezi valoarea
 și după aceea să meargă de la sine și să îți facă plăcere.
 Nu, eu vreau mâine banii, nu mă interesează nici asta at
unci.
 Ai picat și vrei să te dezvolt, să înveți din fiecare inter
acțiune cu clienții și cu oamenii.
 Nu, nu, nu, pe mine nu îmi plac oamenii, vorba ta.
 Știi, ca la X-Factor.
 Nu se poate mai, brother.
 Ne dai ceva informații sau...
 N-am acum, nu e prea de vreme, dar suntem aproape, o să vă
 dau ceva.
 E o idee, macar așa.
 Ai zis domeniul sanatate.
 Sanatate, tehnologie, niste aparate incredibile care sunt
 bagate in modelul asta de business.
 Pentru medici sau...
 Orice om care se poate forma in 3 luni, 6 luni de zile pe o
 meserie de sustinere a stilului de viata avem si pregatit
 si partea asta de formare, e totul aparat pregatit.
 Iti dau un semn curand.
 Da, daca o sa fie lume interesata...
 E foarte posibil, pentru că oamenii care sunt în comunitate
a voastră se cam potrivesc cu profilul ăsta.
 Vor să facă și bine, vor să-și aducă contribuția, vor să-și
 învețe prin chestia asta și vor să-și asigure un soi de
 independență financiară.
 Eu nu sunt pentru profit cu orice preț, eu sunt pentru
 autonomie.
 Bă, tata, eu să știu că am nevoie... Eu vreau să câștig 5.
000 de euro pe luna, pentru că mie la 5.000 de euro mie mi-e
 foarte bine.
 și pot să dau bani și copiilor, și eu să trăiesc viața mea.
 Și hai să îmi găsesc modelul de business în care să fac
 predictibil 5.000,
 să fac bine altora și să învăț.
 Mi-asta mi se pare perfect.
 Fii atent întrebare în chat.
 Și asta înseamnă că ne primești să stăm lângă tine să te
 observăm?
 O să fie momente în care stai și lângă mine să mă observați
, da.
 Cel puțin cei mai buni și cei mai motivați
 și cei care reușesc să manifeste lucrurile stea,
 dar vor avea mai multă oportunitate să stea cu mine, pentru
 că e firesc.
 E ca la... La școală-i pedos.
 Ăla care nu face bine, nu merge bine, profesorul stă cu el
 ca să-l aducă.
 La noi altul, noi nu stăm decât cu campioni.
 Restul, să se maistrărească singur, să fie printre campioni
.
 Ăsta e metoda prin care ne cernem cei care stau lângă noi.
 Nu sunt la fel de bogați ca noi poate,
 dar ne uităm la ei cu inspirație că sunt poate mai infometa
ți de creștere decât noi.
 Și asta mă inspira și pe mine, că poate și eu mă le nevesc
 câteodată.
 Propunere. Dar iau-o doar ca propunere.
 În momentul în care ai mai multe detalii, ai avea timp să
 ne mai vedem odată ca să ne spui...
 Adică mă interesează pentru comunitatea noastră, pentru că
 am avut de multe ori întrebări de genul ăsta.
 Bun, vreau să-mi dezvolt roulul de antreprenor, însă noi nu
 facem asta,
 Deci nu mai avem timp să lucrăm atât de mult pe zona asta.
 Și mi-e teamă că nici nu mai e timp să înveți antreprenori
atul, că strime 5-10 ani să înveți.
 Trăi să te pui într-un model de business deja validat.
 Dar să modelez pe cineva, uite, asta e mentalitatea, ăsta e
...
 Răspunsul e, dacă am băut două pahare cu apă și trebuie să
 merg la toaletă mără un pic.
 Răspunsul e, da la orice vrei tu, nu mă lăsă mără toaletă.
 Dar, dar, răspunsul e, da dar, da sau da și, da și,
 Vom discuta doar cu oamenii care ne răspund la niște întreb
ări să vedem dacă sunt pregătiți pentru treaba asta și dacă
 avem un limbaj comun și dacă avem obiective și valori comun
i.
 Cred că o să fie momentul să anunțăm comunitatea.
 Sure, sure, sure.
 Dragilor...
 Mai sunt întrebări?
 Mai sunt întrebări pentru care nu mai avem timp să răspund
em.
 Pe monitorul ăla zici că ești la televizor când faci așa cu
 mâna, așa întinsă și zici că ești la o emisiune.
 Deci ca ești la o emisiune, la televizor, așa, știi? Și noi
, așa, când ne uităm așa la noi...
 Ai văzut? Ne-a pus aici Valentin și cărt să pare că citim,
 știi?
 Da.
 N-am citit nimic din toate astea, doar sunt doar de cor, să
 știți.
 Și eu aveam, tu știi, când filmam cu an de zile în urmă,
 aveam un poster care imita o bibliotecă.
 Ai, eu am încă la birou!
 Problema e că aveam două postere din alea și erau identice,
 unul lângă alți.
 Și cineva s-a prins lor?
 Și eram aceleași cărți și în stânga și în dreapta.
 Și eu dă-mi și păst, așa l-a tăiat exact cu dublură și le-a
 pus în aceeași ordine dubluri.
 Mulțumim, Cristi, pentru seara aceasta.
 Sper că le-a plăcut și lor, nu știu, poate...
 Hai să vedem un feedback.
 Dați-ne și voi, dacă ați înțeles ceva din discuția de azi,
 sau ați pierdut vremea cu noi.
 Câteva cuvinte și să vedem care au fost elementele cheie ce
 ți-au captat atenția.
 lucrurile cu care pleci pe care le consideri valoroase din
 discuția cu Cristi din seara asta,
 că altfel oricum nu doarme, în păcat, dacă nu primește
 validare.
 Da!
 A fost extrem de fain, te mai așteptăm.
 Da.
 Au fost întrebări, dar voi ați fost preabsorbiți în discuț
ie.
 Da, ne cerem scuze pentru asta.
 Uite, predictori de succes, uite, asta îmi place de la
 Georgiana.
 Colegii mei au să preia întrebările și promit că data viito
are, când îl mai prindem pe Cristi, îi revenim cu întrebări
le respective.
 Așa, ca să ne întrenăm identitatea de care avem nevoie, să
 vrei eficiență, nu mai puțin efort, capcana urgențelor și
 amânearea priorităților.
 Așteptăm informații.
 Ok?
 Sunt sigur că are mai mult să ne spui
 unde te găsim.
 Adică unde-i birou, știi? Cam așa ceva.
 Pe nord, de nord, Dumnezeu!
 V-aștept!
 Acelăși element, învățare, învățare, învățare!
 Da, mă, dacă ne apucăm...
 Știi care-i vestea proastă pe care...
 A, și atent! Ai recomandări de cărți?
 Am, da, da. Să caute pe YouTube că am vreo două episoade de
 scurte,
 Scurte de 5 minute, numai cu asta. Caut câteva dintre ele.
 Acum sunt un pic orientate către zona de antreprenoriat,
 dar mai sunt câteva aruncate pe acolo și Eficiența în 7 tre
pte,
 sau alte cărți care țin de mindset de înțelegerea ta.
 Și asta, cartea asta, m-i a indicată la fileu, bă!
 Stăm cu ea.
 Dar eu ți-am dat o ție, n-aveam niciun scop comercial,
 dar dacă ne întreabă de cărți, uite,
 Cartea asta puteți să o citiți. Uite ce carte bună.
 Aici.
 Da-mă să o bag direct în față.
 Pune-o tu acolo.
 Fii atent, aici.
 Tu ai scris să o țin eu.
 Așa, uite, acum se vede.
 Fii atent, ce cadru frumos. Dacă îl muta, așa zici că ești.
 Cu mine în plan secundar acolo.
 Și că suntem la filme din alea în care...
 Deci nici dacă era regizat nu ești așa.
 Tele-novele de alea în care, știi, se vede ba, ăsta, ba,
 lui, Fernando și ăsta spune.
 Da, da, da.
 O muzică din aia vei funda.
 Conchii?
 Da.
 C-o dau pe rășu?
 Așa.
 Da.
 Deci că o am și am și citit-o.
 Fără frumos.
 Ai văzut?
 Da.
 Eu vă mulțumesc tuturor care ați făcut astăzi efortul de a
 sta lângă noi și de a...
 De a vă gândi și de a vă investi timpul în a gândi pentru
 viața voastră și de a asculta lucruri care vă pot ajuta să
 gândiți mai...
 mai eficient, mai liber.
 Și bineînțeles, să-ți mulțumesc, SiaMarius, pentru că
 rare ori găsesc comunități
 la care pot să vorbesc
 liber despre lucrurile importante.
 Să te manifestă așa cum ești tu. Să vorbesc că fără
 fără politică-lii corectul ăsta, adică fără să mă gândesc
 că ați niște ghiolbani care o să zică
 bine mă, că ești tu de aștept, ai citiști o carte
 Sau, invata noi sa facem bani.
 Sau, da.
 Nu devia.
 Nu devia.
 Nu te du.
 Lasa-ma cu asta.
 Si in mintea ta e, ba, dar de aici incepi.
 Da, da, exact.
 Sunt doua extreme.
 Unele foarte mainstream, in care trebuie sa fii foarte
 politicali, corect si sa-ti masori foarte bine cuvintele,
 pentru ca fiecare cuvant este penalizat de un bizon digital
 care intelege ce vrea din asta.
 sau comunități extrem de focusate pe money creation, nu pe
 value creation.
 Și aici pot să fiu orientat către value creation și asta î
mi place.
 Cred că da, comunitatea noastră se potrivește exact pe tip
ul ăsta de business al tău educațional.
 Da, așa simțuăm.
 Cred că asta e elementul cheie.
 Așa că vă mulțumesc că ați fost aici.
 Mulțumim și noi, Cristi, și te mai așteptăm.
 Pup!
 Să iară frumoastă tuturor!
