 Muzica
 Bine dragilor!
 Ziceam ca aceste filtre
 au doua roluri.
 Ne scapa
 de prea multă informație,
 dar ne și ajută să nu consumăm energie mentală,
 de exemplu, generalizările, ne ajută foarte mult.
 Ne ajută că dacă știm că, nu știu, vine unul noaptea pe str
adă cu un băț în cap și ne dă una,
 Știu din experiența respectivă că poate nu e ideal să repet
 că data viitoare o să mi se întâmple la fel.
 Sau, dacă bag odată un cui în priză, nu trebuie să bag în
 toate prizele cuiu, ca să verific, știi?
 Generalizarea te ajută să concluzionezi că s-ar putea în f
iecare priză, dacă bag, să mă scutură la fel.
 E utilă generalizarea din punctul ăsta de vedere.
 E foarte utilă.
 În același timp, aceeași generalizare funcționează și în
 celelalte domeni în care am picat un examen,
 o să pic toate examele.
 E aceeași generalizare, să ținzați?
 Uneori mă ajută, uneori mă încurcă.
 Însă, e ca și cum...
 Știți cum să vă imaginați filtrele ăstea?
 Ca și cum aș avea o perechie de ochelari de soare.
 Încă o perechie de ochelari.
 Încă o perechie de ochelari de soare. Și tot așa.
 Atât de mult perechi de ochelari de soare,
 încât eu nu mai văd realitatea și merg pe bâșbâite.
 Și fii atent. Hai că folosesc în continuare metafora cu och
elarii de soare.
 Imaginează-ți așa.
 Ai avut vreodată ochelari de soare care aveau lentila albă
struie?
 Dacă te uiți la un perete alb, cu ochelarii de soare, cu
 lentil de nuanță albastră,
 și eu vin și n-am ochelari de soare și zic, bă, ce perete
 alb frumos!
 Și tu ești cu ochelarii de soare puși din totdeauna pe ochi
.
 Te uiți la perete, la același perete și o să zici, da, de
 unde ăsta e albastru?
 Sau e verde? Sau e roz? Poftim.
 Ca să-l vezi alb, ceva trebuie să faci.
 Să dai jos filtru.
 Adică să te întorci înainte de filtrare.
 Corect?
 Întrebările pe care o să le învățați, asta fac.
 Îți întorc mintea înainte de aplicarea filtrului.
 Ca tu să vezi realitatea
 fără cosmetizării.
 Uneori o să-ți placă, uneori n-o să-ți placă, dar este fără
 cosmetizări.
 Din tot ceea ce înseamnă NLP, pentru mine, acest sistem a f
ost cel mai valoros.
 L-am înțeles cel mai bine, avea cea mai multă logică pentru
 mine,
 și m-a ajutat cel mai mult pentru că prima persoană pe care
 am aplicat întrebările de dat la o parte filtrele
 a fost subsemnată.
 Mi-am aplicat la sânge pe harta mea mentală și mi-am dat se
ama cât de mult mă mințiam,
 cât de multe filtre aveam, cât de mult denaturam realitatea
,
 pentru că noi credem că realitatea este ceea ce noi gândim.
 Și îmi dădeam seama... Tot îmi puneam întreba și zicem,
 băi, dar nu se poate, deci chiar acum...
 Cum de m-am înșelat la chestia asta?
 Cum gândiam atâta de greșit?
 Vă amintiți?
 Cred că au făcut oriul cu voi, nu?
 Cu mâna sus, cu ei, place să fie dezamăgit.
 Și nimeni...
 Ce facem?
 Ai nebuniri? Cum să îmi placă să fiu dezamăgit?
 Tuturor ne place să ne amăgim.
 Sețizați că asta e o asemenea denaturare?
 Nu ne place să ne amăgim.
 Când eu zic, păi aș vrea să te dezamăgesc cu ceva.
 Tate rog, dezamăgește mă!
 Nu, tu zici, nu, să nu cumva să mă dezamăgești.
 Mă supăr pe tine dacă mă dezamăg...
 De câte ori n-ai avut în minte ideea asta?
 Bă, dacă mă dezamăgește, o să mă supăr.
 Ha?
 M-ai dezamăgit de p...
 Și o spui de parcă e ceva greșit.
 În loc să-i spui, bă, îți mulțumesc că ai dezamăgit.
 De câte ori ai mulțumit cuiva că te-a dezamăgit?
 Nu, l-ai criticat că te-a dezamăgit, l-ai certat pe celăl
alt că te-a dezamăgit,
 adică că ți-a deschis ochii.
 E bine, tot ceea ce facem astăzi în continuare este o dezam
ăgire.
 Deci o sa ti se deschide ochii, asta inseamna sa dai filtre
le la o parte.
 Ti se deschide privirea spre cum arata mama lui de perete,
 e alb.
 Nu are nicio culoare pe care o vezi tu.
 Dar de ce e important asta? De ce e important sa vad perete
le alb asa cum este el?
 La ce ma ajuta?
 pentru că în viață, dacă eu mă ghidez
 după ceea ce văd în harta mea mentală și nu după cum este,
 ajung în altă direcție.
 Ne amintesc... Doamne...
 Ne amintesc, la un moment dat, mergeam pe stradă în Timișo
ara
 și în fața mea un grup de adolescenti.
 Băieți și fete.
 Și băieții încercau să le cucerească pe ghajici.
 și le strigau frumos din față.
 VACO!
 VACO!
 Asta era harta lor mentală despre cum ar trebui să se comp
orte cu partenerele.
 Acest... și atenție, deci oamenii fac... acționează în func
ție de hărțile lor mentale.
 oamenii acționează în funcție de hărțile lor mentale.
 Harta mentală acelei persoane
 spun ea că așa trebuie să se comporte cu o femeie.
 S-ar putea peste ani să nu fie mulțumit de rezultatele
 pe care le va avea în relația de cuplu.
 Fără să-și dea seama de unde provin errorile de aici,
 Erorile. De ce nu merge?
 Păi nu merge pentru că
 ce scrie pe harta lui despre cum ar trebui comunicare în
 relația de cuplu
 să nu fie chiar corect.
 Câte asemenea erori avem în hărțile noastre mentale?
 Ve-am zis, e simplu să îți dai seama unde e greșită harta
 ta mentală.
 Doar în acele lucruri de care ești nemulțumit.
 Ești nemulțumit de ceva în viața ta?
 Acolo înseamnă că
 drumul pe care tu mergi
 nu este potrivit.
 Dar nu înseamnă că, știi,
 bă, nu sunt nemulțumit de relații, trebuie să schimb relaț
ia.
 Ghici ce?
 Vei intra în următoarea relație cu exact aceeași artă
 mentală.
 Da.
 Ok.
 Deci, ce o să facem în continuare?
 O să identificăm cum sună limbajul, cum sună o frază care a
 trecut printr-un anumit filtrul.
 Știți cum să vă imaginați filtrele ăstea?
 Vin o grămadă de litere, cuvinte, propoziții și filtrele, v
ă amintiți cum erau jocurile de incastru.
 Eu îl zic de obicei, bancul ăla, când e hori aici.
 Știți că Horia, backgroundul lui, meseria lui, e în poză,
 da?
 Poate o să se uite la înregistrare.
 S-a dat un test la poliție, test de inteligență.
 Dar nu e Horia, nu mai are atâta farmec să-l zic, știi?
 Farmec e când vezi mutra lui, când încep eu să zic, da, șt
ii?
 Zic, test de inteligență la poliție. Trebuiau să treacă
 formele prin incastru, știi? În incastru.
 Și era, nu știu, un pătrat trebuia să-l bagi acolo la păt
rat.
 Un cerc trebuia să-l bagi la forma de cerc. Un triung la
 forma de triung, știi?
 Și la finalul testului ajung să face raportul, concluzia, ș
tii?
 Din toți polițiștii 10% erau inteligenți, 90% erau forțoși.
 Dar n-are farmec fără Horia aici să zic.
 În bancul.
 Da, da, da, exact.
 Zici, Horia ne-a zis, Marius, că știi un banc cu polițiști,
 ăla când trebuie să treacă formele prin încastru.
 Da.
 Bun.
 Imagineați-vă filtrele ăstea, exact așa, ca niște forme.
 când o informație trece prin filtru, capătă, lingvistic, o
 anumită formă.
 Asta înseamnă că dacă eu știu să ascult,
 eu voi identifica în funcție de formulare ce filtru a fost
 folosit acolo.
 Prin ce filtru al minții tare a trecut informația respectiv
ă, de a ajuns să sune așa.
 Deci dacă eu pot să identific prin ce filtru a trecut
 informația
 și știu întrebările care dau la o parte filtrele,
 ghici ce pot face.
 Pot recupera informația înainte că ea să fie filtrată.
 Cum arăta acea informație înainte că ea să fie filtrată?
 Adică, harta mea mentală nu va fi construită din filtrări,
 filtrări, filtrări,
 ci pot să recuperez acea informație care să-mi facă harta
 mentală,
 să fie construită din informații cât mai aproape de real
itate, nu distorsionate de filtre.
 Imaginează-ți un aluat, știi? Bunică mi-a făcea niște prăj
ituri, făcea un aluat,
 Și-l băga într-o mașinărie din asta ca mașina aia de făcut
 nucă,
 care avea în față niște forme.
 Și biscuizi ceva din aia, da.
 Și făcea formă de steluță, formă de covri, formă de nu știu
 ce.
 E, așa ceva imaginați-vă.
 Aluatul ăla, că se duce prin formele alea, iasă în forma
 aceea,
 dar deja eu văd altceva acolo.
 La final e o formă.
 S-ar putea inițial să fie altceva.
 dar dacă a fost trecută prin filtru,
 eu nu mai știu cum era inițial.
 Și viața mea, eu mi-o conduc după ce văd în urma filtrării.
 Chiar dacă e greșit.
 Fii atent. Hai să luăm... Deci am zis că sunt 3 tipuri de
 filtre. Vă imi mintiți care?
 Stergeri, generalizări și distorsiuni.
 O să începem cu cele mai simple.
 Unele, mai ales astea de la ștergeri, sunt atât de simple,
 câteva dintre ele, sunt atât de simple, încât o să zici, bă
, dar eu cam știu asta.
 Primele două.
 Dar o să începem cu ăstea, ca să știți că, de fapt, sunt
 filtre.
 Și primul filtr de la ștergeri este ștergerea simplă.
 Ștergerea cea mai simplă.
 La ștergerea simplă, mintea noastră doar anulează informaț
ii.
 Nu le modifică, nu le prelucrează, doar anulează informații
.
 Adică dintr-un ocean de informații, de la o parte ceva și r
ămâne un lucru.
 Cum sună formulările de genul ăsta?
 Adum și Miaia.
 M-am întors.
 O să plec.
 Să zizați?
 Ce se întâmplă?
 Lipseste informație sau nu?
 Aveam cu ani de zile în urmă un șef
 care folosea chestiile astea...
 ATENTIE!
 O să vă mai spun un lucru.
 Toate formulările filtrate
 sunt tehnici de manipulare.
 Deci, tot ce înseamnă formulări de genul ăsta
 sunt de fapt tehnici de manipulare.
 Folosirea întrebărilor care dau la o parte filtrele
 sunt tehnici anti-manipulare.
 Adică anulează
 ștergerile, generalizările
 și distorsiunile și ai scăpat de manipulare.
 Dacă tu spui că ne putem întoarce de la
 variantă pe care noi o cunoaștem acum ca fiind
 la realitatea mai reală sau reală.
 Da.
 Înseamnă că informația de fapt nu se șterge niciodată,
 se stochez între bada lume.
 Informația nu se șterge niciodată.
 Ok.
 Iar rămânem subconștient,
 putem s-o dezvoltăm,
 problema este că dacă noi considerăm că informația
 intră în un omit fel, noi nu mai căutăm nici mâncar s-o dez
voltăm.
 Dacă eu consider că ploaia vine de la zeu,
 eu nu contest asta și nu cercetez asta.
 Pericolul vine...
 Gândăște-te că omul ăla din evu mediu care zicea că ploaia
 vine de la zeu,
 eu nu am ce să recuperez ca informație.
 Dacă eu îi pun întrebări, el nu o să zică, nu e adevărat,
 ploaia vine pentru că se condensează norii
 și diferența de temperatură și nu știu ce la înălțimea, nu
 știu care.
 El nu are informația asta.
 Doar că provocând informația, provoc și dorința de a cunoaș
te mai mult.
 de a afla adevărul despre ceva.
 Și, mergând cumva în ordine inversă,
 de la ce credem că știm la ce a fost,
 noi de fapt mai avem cum să ajungem la varianta reală de at
unci?
 Da, vom ajunge la varianta care deblochează momentul acela
 în care eu m-am blocat.
 eu m-am blocat.
 Nu trebuie să obțin toată informația,
 trebuie să obțin bucata de informație de care am nevoie
 ca să mărg mai departe.
 De exemplu, fii atent.
 Deci, utilitate.
 Am căzut de pe bicicletă.
 Dacă n-ar fi filtru ștergerilor,
 știi cum aș exprima chestia asta?
 Am căzut de pe o bicicletă pe gas,
 a dus la magazinul cu tare
 în data D, de către un șofer cu un camion pe care îl chema
 George,
 șoferul avea trei copii pe care îi chema Ion Popescu,
 și era căsătorit cu nu știu cine, camionul a fost fabricat
 în China, la fabrica nu știu care,
 benzina camionului a fost pusă la stația nu știu care, pe
 acolo, a mers pe șoseaua aceea,
 cauciucurile biciclete erau făcute acolo cu cauciuc adus
 din Africa, din pădurea nu știu care,
 Prelucrată de manchel, zici că nu știu care.
 Și înțelegezi, asta dacă n-ar fi filtru ștergeri...
 Norocul nostru că avem ștergeri.
 Imaginați-vă mintea noastră fără ștergeri,
 că țună cineva la sonerie și tu zici, cine e?
 Și el zice, sunt Marius, fiul lui Aurel și Elena, născut în
 data de la spitalul...
 doctorul care ajuta la naștere mea se numeia atât, era căsă
torie cu nu știu cine.
 Bunicii mei sunt noi, așa, ei au provenit, Adam și Eva.
 Trebuie să te duci până la Adam și Eva, că nu-ți șterge.
 Nu-ți trebuie toată informația să o recuperezi.
 Îți trebuie să recuperezi bucata de informație care te face
 să mergi mai departe.
 La faza cu bicicleta, nu mă ajută să știu de unde au proven
it cauciucurile.
 Mă ajută să-mi amintesc doar că m-am pinsă la de pe bicic
letă
 și nu că eu am fost vinovat, că nu mă pricep, ci că a fost
 un accident.
 Înțelegi?
 Deci mă ajută să știu o bucată de informație.
 Și pot, clar, să ajung la informația...
 M-am fi în salade pe bicicletă,
 dacă eu nu mi-amintesc pentru să zicem 20 de ani de la even
iment,
 încet-âncet pierd din informație.
 Și uit că mi-a pus, într-adevăr.
 Da, doar că sub conștientul nostru nu uită nimic.
 Gândește-te că am lucrat cu o doamnă,
 a fost șocant și pentru mine,
 și am făcut o regresie
 și și-a amintit
 scena nașterii ei
 și a descris camera, a descris locul, a descris persoanele
 care erau acolo
 și și eu și ea am zis, nu cred
 s-a dus acasă, a vorbit cu maică sa
 și maică sa i-a spus exact acolo, exact așa s-a întâmplat
 E adevărat, a fost un caz, o singură dată am trăit experien
ța asta cineva să-mi zic atât de detaliată scena.
 Dar noi nu uităm nimic.
 Ok, mulțumesc.
 Da, este o archivare în subconștientă a celor informații.
 Dar, cum vă zicem, nu e relevant că ține minte toată inform
ația, că oricum nu avem nevoie de toată informația.
 ceva semnificativ acolo de care avem nevoie, ala o sa vina
 la suprafata.
 De stergerile simple, va mai dau cateva exemple, mi le-am
 pus aici sa nu le uit,
 du-te si fa chestia aia. Si va zicem ca am avut un chef
 care isi manipula angajatii asa.
 La mine nu prea functiona, ca stiam deja tehnicile astea,
 dar asta facea, intra in birou,
 Știi că la ora 12 trebuie să-mi aduci chestia aia, nu?
 Și îl vedeam pe colegul meu că e alb, cavarul la față.
 Și zicea, bă, nu știu ce trebuie să-i aduc la ora 12.
 Nu știu la ce se referă.
 Și aveam o altă relație cu el, mă rog, câștigasem o grămadă
 de proiecte, atunci neîmpietenisem, știu, cu șef.
 Și mă duc la el în birou și zic, bă da, dă-mă încolo, ce
 trebuie să-ți aducă?
 El a zice nimic.
 A zis că ăsta e modul prin care eu îi țin liniștiți.
 Era director ceva într-un minister, nu mai contează, adică
 erau toți pe filieră politică, se mâncau între ei.
 Eu eram singurul care am ajuns acolo că trebuia să strâng b
ani. Aveam firmă de fonduri europene pe vremea ea.
 Nu ma lasa in pace.
 Ati auzit expresii de genul asta? F-aia.
 Ati auzit ce? Nu sunt in stare.
 Nu o sa functioneze. Chestea aia nu functioneaza.
 Ei, ce vi se pare ca nu e in ordine cu afirmanții lăstea?
 Vă sunt clare?
 Nu știți la ce se referă!
 Banala întrebare despre ce mămăligă a lui Hector vorbești,
 e întrebarea potrivită pentru a decodifica, a da filtru a
ici.
 Filtru este filtru ștergerii.
 Mintea sterge catastrofal de multe informatie, cat de multe
, cat poate, pentru ca vrea sa elimine informatia in plus.
 Problema este ca acest filtru ne blocheaza comunicarea, cre
aza conflicte in comunicare.
 Cum te simti cand vine cineva la tine si zice, sa stii ca
 nu-mi place?
 Iar ai facut chestia aia?
 Știi tu la ce mă refer?
 Ce ai de făcut când auzi acest format lingvistic?
 Vă zic varianta mea.
 Aud o replică din asta și zici
 scuză-mă, chiar nu înțeleg la ce te referi.
 Vrei, te rog, să-mi clarifici ce vrei să spui?
 Nu știu despre ce e vorba.
 Las că știi tu, te prefaci!
 Dacă tu crezi că știu e în regulă, doar că să știi că eu nu
 o să fac nimic pentru că nu știu la ce te referi.
 Deci, aici...
 Veam zis că sunt tehnici de manipulare astea, da?
 În general, o persoană care nu e antrenată în zona asta de
 dezvoltare personală, de psihologie, de comunicare,
 Că nu-i bine botul la aceste exprimări.
 Și intră, are o senzație de stres, de tensiune.
 Zice, bă, poate am uitat ceva.
 Vă amintiți cum făcea directorul ăla?
 Bă, poate am uitat, poate nu sunt capabil, poate nu știu eu
.
 Sau, mai rău, dăm și mie chestia aia și vine și îți aduce
 piperul.
 Și zici, nu, că mă referiam la mop.
 Ce facem? Când sunt ștergeri, ce face mintea noastră?
 se umple cu ce credem noi.
 Adica, ce facem?
 Noi venim cu harta noastra mentala
 ca sa completam golurile.
 Stiti cum aratau harțile lumii in EVU Mediu?
 Cand aia nu stiau ce e într-o zona,
 desenau un dragon.
 Ca umpleau cu ce le umplea imaginația zona respectivă.
 Deci, aici-i țara dragonilor.
 A fost cineva să-i vadă, nu, dar știm noi că e acolo.
 Înțelegeți?
 Deci, când auzi formulări din ăstea din care lipsesc inform
ații,
 totdeauna, fără nicio frică, spune,
 Nu înțeleg, nu știu la ce te referi.
 Știți că sunt foarte mulți oameni care se ferezc să spună,
 nu înțeleg?
 Asta e de văzit, nu știu la ce te referi, nu înțeleg.
 Gândiți-vă doar așa.
 Persoana care folosește ștergere o folosește din motive de
 manipulare
 sau pur și simplu așa gândește.
 Gândește după filtrul ștergerilor și atunci exprimarea sa
 va fi cu filtrul ștergerilor.
 În ambele situații tu trebuie să pui aceeași întrebare.
 La ce te referi? Despre ce e vorba în propoziție?
 Nu înțeleg... Eu, replica mea, este doar atât. Nu înțeleg.
 De obicei nu pun întrebarea, la ce te referi. Eu zic doar,
 nu înțeleg.
 De ce fac asta? Când zic despre ce vorbești, ca și cum arun
c către tine responsabilitatea,
 și eu nu vreau asta, eu nu vreau să te simți presat,
 știi, explică-mi, spunem la ce te referi, să îți zic că e
 către tine.
 Eu zic, eu nu înțeleg, ajută-mă.
 Observați că e o nuanță ușor diferită ca să favorizez desch
iderea celuilalt?
 Decât dacă zic, explică-mi, dă-te peste cap să mi-e explici
, fă eforturi să mi-e explici.
 Eu zic, eu nu înțeleg, e o nuanță.
 Scopul și efectul e același. Voi puteți să faceți cum dori
ți voi.
 Puteți să creați presiune pe celălalt sau să nu creați pres
iune pe celălalt și să întoarceți acestea supra voastră.
 Eu sunt cel care nu înțeleg.
 Dacă binevoiești, măriată, explică-mi.
 Știi, cam așa aude celălalt.
 Mama mia, deci...
 Hai că fac efortul să te explic, să pricepi și tu.
 Le-am zis, bancul meu preferat, nu?
 Ala cu profesorii, fiiind în domeniul.
 Nu vi l-am zis, ba, ai că vi l-am zis.
 Când se plimbă un profesor pe culoarul școlii,
 și erau ușa deschisă la clasă,
 și când se uită înăuntru un coleg de-a lui, un profesor își
 dădea cu capul de tablă.
 Și făcea, nu înțeleg, nu înțeleg, nu înțeleg!
 Și ăsta intră înăuntru, speria,
 Colegă, de ce se întâmplă? Spune-mi ce nu înțelegi, că-ți
 explic eu!
 Și ăsta se oprește bezmetic și zice,
 De explica, știu și eu să-i explic la mine problemea e că
 nu înțeleg?
 Așa și eu, știu să vă explic, problema e că nu înțeleg.
 Da.
 Am fost plecat.
 Unde?
 De ce? De ce n-ai rămas acolo? Ce bine era fără... da, vre
au.
 Să înțezi azi, deci toate aceste fraze fac parte din aceste
 ștergeri simple.
 Întrebările sunt, de exemplu, făcă-i chestia aia.
 Ce anumitru e să fac?
 Adum aia. La ce anumite referi?
 Adum aia de acolo.
 Hai să zic, nu sunt atât de blocante, dar dacă un om zice,
 eu nu merit.
 Ce nu meriti? De unde stii ca nu meriti? Cum ai ajuns la
 concluzia ca nu meriti?
 Sunt multe variante aici ca sa extragi informatia. La ce te
 referi?
 Eu nu pot.
 Ce anume nu poti? Nu poti nimic? Nu poti un lucru?
 Oameni se exprimă așa cum gândesc.
 Dacă o persoană vorbește așa,
 cunoște acele persoane în limbași populară le numim vampiri
 energetici.
 Vampiri energetici, nu?
 Văd că nu suntem mai buni de aceea.
 în limbași populari le numim vampiri energetici.
 Vampiri energetici înseamnă de fapt că e o persoană care
 folosește foarte multe ștergeri simple.
 Lingvistic, persoanele care folosesc ștergeri simple sunt
 vampiri energetici. De ce?
 Și de obicei, ăștia sunt...
 Profesia lor este de guru spiritual.
 Dacă vă uitați, cei care sunt vampiri energetici de obicei
 au ceva cu spiritualitatea.
 Pentru că...
 Mă uit la tine și îmi dau seama că energia ta a urcat pe a
 treia dimensiune.
 Vibrația se simte acum că a început să crească.
 Doar pentru asta, tu ai nevoie să strănscenzi partea aia
 din karma pe care ți-ai făcut-o, știi tu când atunci.
 Băi, am zis ceva?
 Nu am zis nimic!
 Însă, fii atent!
 Tu ca să poți integra informația, ai consumat o grămadă de
 energie.
 După o asemenea discuție, te simți obosit.
 De asta îi numiem... zice, bă, nu știu de ce, dar...
 Știi, acele persoane vorbești cu acele persoane și vrei să
 pleci,
 vrei să scapi, vrei să te întorci și să pleci.
 Cunoști asemenea persoane.
 Observă limbajul și o să vezi că e limbaj
 fără terminologie NLP, îi zice, vorbește foarte vag.
 De fapt, e vorba de ștergerile simple.
 Acum aveți avea terminologia NLP.
 Limbajul vag, în care nu înțelegi la ce se referă,
 e de fapt ștergere simplă
 și trăiește asta ca un consum enorm de energie
 ca să umpli golurile.
 Numărul destinului tău este un număr care transmite
 că tu, într-o viață anterioară,
 ai avut un destin de creștere.
 și vibrația din numărul destinului tău este potrivită cu
 vibrația planetei.
 Tu vei fi o persoană care va ajuta destinul planetei să se
 dezvolte.
 Aparent am zis ceva.
 În realitate am folosit atâte aștergeri
 încât mintea ta ori le acceptă pe nedigerate, și asta se
 numește manipulare,
 ori face eforturi să și le traducă, și asta se numește
 consum de energie.
 Când le accepti pe nedigerate, tu zici, pă, ăsta e, pă, e
 un înțelept,
 E un guru spiritual. Uite domne, cum stie el ce s-a intam
plat in vietile anterioare.
 Dar daca pui intrebarea, de unde stii?
 Pai simt eu. Cum se simtea? Simt eu? Este o stergere simpla
.
 Simt. Te simt.
 Iti simt eu destinul, karma, aura.
 A simții este ștergere simple, oameni.
 Începe să se clarifice un picuț cum e cu... da.
 Atunci când intri într-o sală și la un moment dat simți ce
va și îți spui ție.
 Simt eu că aici ceva nu e în regulă.
 Ce e asta? E auto-stergere la mine?
 Sigur, mintea noastra funcționează permanent.
 Filtrele astea funcționează permanent.
 Pentru că dacă tu te întrebi ce nu me simt
 și de unde știu că ceea ce simt înseamnă asta,
 se schimbă povestea. Dacă tu chiar vrei să ai răspunsurile.
 Altfel e mai simplu să zici,
 pentru că-i supărat zeu, ala a dat cu fulgerul.
 Deci, fii atent, ori te mint singur,
 ori descoperi adevărul, decizie e la tine.
 Eu îți dau uneltele, dar tu trebuie să le folosești.
 Deci rezolvarea ar fi să mă uit mai atent, să mi-mi spric?
 Nu, rezolvarea e să-ți pui întrebările.
 Ah, să pun întrebările mie în interior de-a unde știu.
 Pentru că altfel ne automaniipulăm.
 Ah, există.
 Simt nu știu ce față de tine.
 Ce simt?
 Ce? De unde provine?
 Pe baza a ce simt asta?
 Dar nu ne punem întrebările astea, atunci operăm, mintea no
astră operiază doar cu concluzia.
 Simt!
 Pentru că dacă aș pune întrebările, aș zice, simt, ok, ce
 simt? Păi o gădilitură în stomac.
 De unde vine asta? Păi vine din faptul că te-am văzut cum
 te scobești din ureche.
 Pe baza a ce ai tras concluzia? Pe baza a faptului că și mă
tușo mea se făcea chestia.
 Și tot se lărgește zona de informații, să simțiți?
 Pe măsură ce pun întrebări, lărgesc zona de informații și
 concluzia mea finală va fi una informată.
 Nu una bazată pe simt eu.
 Elena sunt. Dacă vin către tine altă persoană și spun, wow,
 de ce ai o energie foarte mișto?
 Băi, te încurcă? Nu. Lasă să zică, foarte bine.
 Dar dacă mă încurcă, atunci pun întrebări.
 Dacă vine la mine și zice, bă, ești cel mai tare trainer,
 nu o să zic, pe ce te bazez?
 Adică e ok să le primești?
 O să zic, bă, super, mersi, fai.
 Da, deci acest sistem îl folosim doar când sunt limite, câ
nd mă limitează cu ceva.
 În rest, dacă e o manipulare care mă ajută, o las!
 Ok, deci poate să funcționeze și în sens invers.
 Bineînțeles, bineînțeles.
 Ok, merci.
 Ok, te rog.
 Aruncă!
 Nu am capacitatea.
 Eu vreau să dau un exemplu legat de ce ai spus la serviciu.
 Așa.
 Din prima zi am avut o colegă care de când am văzut am simț
it că vreau să stea cât mai departe de mine.
 Nu mi-am explicat de ce, mi-am pus întrebarea,
 tăticeu are simț asta, nici nu o cunosc, de abia știu cum o
 cheamă.
 Și totuși nu îmi plăcea prezența ei lângă mine.
 În timp mi-am dat seama că într-adevăr e ca un vampir, cum
 spui tu, pentru că venea lângă mine să lucrăm ceva
 și mă simțeam dintr-o dată, uite așa cum mă scurg de pe sca
un.
 Începe să-i ascult limbajul și o să...
 Și zicea, ha, ta ce liniștită, mă simt lângă tine.
 Și a fost o dată de două de trei și apoi mi-am dat seama,
 aoleu, ce fără ce întâmplă aici.
 Nu mi-am explicat foarte bine.
 Numai că acum, mi s-a ok, am catalogat o vampir, stau cât p
ote de departe de aia, e regulă.
 Dar acum, când ne explicai partea asta cu gurul și toate
 cele,
 mi-am dat seama că ea este manipulator în sarcinile noastre
 de birou,
 în sensul că, în tot ce am preluat de la ea, ca sarcin de
 lucru, am foarte puține informație.
 S-am avut foarte puține informație și chiar vorbeam cu șefa
 mea, zic, nu-mi dau seama cum a ajuns de la pasul ăsta,
 la pasul ăsta îmi lipsește informație de acolo până acolo
 și mă frustrează.
 Bine-i venit în club.
 Cum pot să fac aici?
 Trăi să ai tot setul de întrebări, pentru că o persoană nu
 se exprimă doar cu un singur filtr.
 Noi folosim într-o frază, într-un context, toate.
 Ok, ok.
 Eu acum încerc să vile selectez să fie pe cât e un filtru.
 Dar într-o singură frază, uneori sunt mai multe.
 Și o să vedeți aceeași frază, o să vă mai dau și la alt
 filtru.
 Și o să zici, bă, da, nu mi-ai zis-o la filtru ăla.
 Bă, da, dar partea aia era de filtru ăla, partea cealaltă
 din propoziție era pe celălalt filtru.
 Deci, să se suprapun formulările, dar o să vi le clarific
 când e mult.
 Da? Ok, mulțumesc.
 Bine, ideea este că eu când am în minte sistemul ăsta de
 filtre,
 citesc în mintea ta mai mult decât știi tu din mintea ta.
 Văd în mintea ta lucruri pe care tu încă nu le vezi.
 Pentru că tu te exprimi după filtrele alea și eu, dacă pun
 întrebările,
 îmi dau seama ce e în spatele răspunsurilor tale.
 Bine, vă mai dau un filtru?
 Tot din asta simplu la început. A fost simplu, da?
 Ok. Bine.
 Al doilea filtru tot șterge ceva. De data aceasta șterge
 autorul acțiunii.
 Au ceva cu mine. Are ceva cu mine.
 Nu-i pasă.
 Mă-njură.
 S-au făcut multe greșeli.
 Dacă pun întrebarea câte, e o întrebare de ștergere simplă.
 Câte. Detaliază, nu?
 Dar fii atent. Pe ștergerea de autor s-au făcut multe greș
eli.
 Cine anume a făcut greșelile?
 Limbajul asta, filtru de stergere de autorul acțiunii se
 mai numeste limbajul politicienilor.
 Băi, n-avem autostrăzi pentru că s-a furat.
 Da, a venit asfaltul din autostradă și a furat cisterna.
 Asfaltul s-a furat pe sine.
 Știi? E corupție, domne.
 Dar cine e corupt?
 S-au făcut erori!
 Singure s-au făcut!
 Nu că le-ar fi făcut cineva!
 Ăsta e limbajul politicienilor.
 Dacă ascultați politicienii, o să vedeți că vorbesc cu
 foarte multe ștergeri simple
 și cu foarte multe ștergeri de autor.
 Ăsta e tiparul la politicienii noștri, în general.
 Care e întrebarea banală aici, nici nu stăm pe ea
 Cine anume, la cine te refeci?
 Asta e întrebarea cea mai simplă, de aia nu vreau să stau
 prea multe ea
 Deci, ce lipsește aici? Lipsește persoana care acționează
 De exemplu, nimănui nu-i pasă
 Nimănui nu-i pasă de mine
 Există o persoană anume căruia nu-i pasă.
 Ai văzut tu persoane căruia nu le pasă?
 Următorul filtr de ștergeri...
 Dacă o să aveți întrebări, aveți întrebări,
 edicați mâna și mă opresc și mai detaliez.
 Dacă sunt așa simple, trec un pic prin ele mai rapid.
 De aici, ancolă începe să intrăm în pâine.
 Următorul filtrul de ștergeri se șterge cum anume se face o
 acțiune.
 Ștergem metoda prin care se face o acțiune.
 Există un rezultat, dar nu se specifică cum s-a ajuns la
 rezultatul respectiv.
 De exemplu,
 M-am enervat.
 M-am blocat.
 M-am răzgândit.
 M-am răzgândit.
 M-am răzgândit.
 M-am întristat.
 Eu acum vi le-am dat peste a, hai sa zic, negative.
 Dar pot sa fie si... l-am convins.
 Aici, la fel, e aceeași întrebare.
 Doar ca nu mai e limitativ, poate.
 Sau am reușit.
 sau am reușit?
 Se zizați că nu știi nimic?
 Dacă ar trebui să...
 Ce filtre mai conține?
 Hai să facem un joc.
 Eu o să vă zic fraze din ăstea și o să vă pun întrebarea.
 Și ce alte filtre mai observați?
 Am reușit?
 Stergerea de care?
 Simplă!
 Care e întrebarea?
 Ceea nume e reușit?
 Bun.
 De data asta, ștergerea de strategie.
 Cum anume ai făcut asta?
 M-am blocat.
 Cum anume ai procedat ca să te blochezi?
 M-am enervat.
 Dacă e ștergere simplă, ce fac?
 Pe ce anume te-ai enervat?
 Legat de ce anume te-ai enervat?
 Dacă ești tergere de strategie, de verb nespecificat, așa
 se numește, întreb cum procedezi tu ca să te enervezi, la
 ce te ajută anularea acestui filtru.
 Atenție, este unul din filtrele cele mai puternice.
 Întrebarea mea, la ce mă ajută să anulez filtrul acestei...
acestei...acestei filtruri de verb nespecificate?
 Cum ziceam că se numește.
 M-am enervat. Ați auzit vreodată pe cineva care s-a enervat
?
 Sau s-a întristat. Haideți să o luăm asta cu s-a întristat
 că e mai simplă de analizat.
 M-am intristat.
 Ce faci cand auzi, m-am intristat?
 Ce faci cand iti spui, m-am intristat?
 Cum faci? De obicei ce faci?
 Asta e ceva, astept sa treaca.
 Lasa ca vin si vremuri mai bune, nu?
 Nu, varianta eficienta e urmatoarea.
 Băi, dar eu cum procedez? Eu, Mario Simion, cum procedez eu
 ca să mă întristez?
 Pentru că tristeția nu vine pe un nor verde și se bip în
 capul meu.
 Trăi să fac ceva, să mă gândesc la ceva.
 Și cineva din fața mea la un moment dat îmi zice, m-am en
ervat, m-am întrista.
 Și eu zic...
 Atenție! E despre metodă.
 Și eu zic, la ce trebuie să te gândești la început
 ca să te poți întrista?
 Păi la asta. Și după aceea la ce?
 Păi la asta. Și după aia la ce? Păi la asta.
 La ce trebuie să te gândești ca să te enervezi?
 Păi mă gândești la fața șefului meu.
 Și după aia? Păi după aia aud vocea lui de...
 ...care zice nu știu ce. Păi și după aia?
 Că aia îl văd cum îi face și...
 Păi și-ai obligatoriu să te gândești la toate astea?
 Nu-i obligatoriu, dar...
 Vreau.
 Ah, ok, am înțeles, scuze.
 N-am știut că asta-i momentul din zi în care tu
 ți-ai propus să fii trist.
 Să o să fii nervos.
 De fapt, care-i scopul?
 Când eu îți atrag atenția
 că în spatele lui m-am enervat
 Tu folosești niște etape,
 responsabilitatea tu o simți că e în mâinile tale.
 Și dacă responsabilitatea lui m-a menervată în mâinile tale
,
 ai posibilitatea să ce?
 Să oprești acțiunea.
 Dar dacă zici doar, m-am enervat, m-am întristat.
 Mintea ta funcționează după, m-am întristat, nu pot să fac
 nimic.
 De ce nu pot să fac nimic? Că nu știu că-i la mine
 responsabilitatea.
 Eu nu am claritate pe asta.
 Harta mea mentală zice
 M-am enervat. Sunt nervos, m-am enervat. Punt.
 Și vin eu și zic, hai să vedem cum ai făcut asta.
 La ce ar trebui să te gândești?
 Și după aia la ce te-ai gândit? Și după aia la ce te-ai...
 Și fii atent, aici ești mecheria, dar nu o ziceți la nimeni
.
 Păi și dacă nu te-ai fi gândit la asta, cum ar fi fost?
 Păi nu mă aș mai fi enervat, fi rar să fie.
 Păi și cine te-a obligat să te gândești la asta?
 Cine te-a obligat?
 Te poate obliga cineva la ce să te gândești tu?
 Știi ce vreau să aud de la tine?
 Adică de la cel din fața mea.
 Că nu m-a obligat nimeni, dar am decis eu.
 Știți cât de dureros e răspunsul ăsta și oamenii nu vor să-
l dea?
 Pentru că dacă îl ar da, ce și-ar spune?
 Că nu e celălalt responsabil de cum se simt ei, ci ei sunt.
 Și oamenii nu vor să audă asta.
 Mai zic odată tot procesul, că văd că unii dintre voi suntă
ți deja...
 E nervați.
 Deci, când tu zici, sunt nervos, sunt trist, eu zic, cum
 faci asta?
 Nu te întreb de ce.
 Te întreb cum faci.
 Păi nu știu cum fac.
 Și eu zic, la ce trebuie să te gândești ca să te enervezi?
 Păi m-am gândit ce mi-a zis ala, ce mi-a făcut, ce nu știu
 ce.
 Bun, și după aia?
 Păi după aia m-am gândit că am făcut aia și n-am mai făcut
 și cealaltă.
 Și după aia...
 Pun de obicei trei asemenea.
 Și după aia, și după aia, și după aia.
 Și după aia vin cu întrebarea...
 Păi și cine te obligă să te gândești la asta?
 Păi nimeni nu mă obligă!
 A, deci tu vrei să te gândești la asta.
 Ăla e momentul dureros.
 Dar e un moment de lărgire a responsabilității.
 Gândiți-vă, fără aceste întrebări,
 De harta mentala omului este, eu sunt nervos, punct.
 Plauă, punct.
 Nu trebuie să cercetez, nu trebuie să știu de ce, plouă.
 Eu sunt nervos, e același lucru.
 Dar dacă aflică tu,
 ești cel care,
 neobligat de nimeni, a ales
 să-și spună în minte și să vadă în minte acea frază,
 e ca și când
 cine alege pe ce film să pornească la Netflix?
 Cine alege filmul?
 Tu zici...
 Am dat drumul la un film de groaza și mă bip pe mine că mă
 uit la filmul ăla de groaza.
 Tu zici, ba, dar cine l-a ales?
 Eu l-am ales!
 Păi și te-a obligat cineva?
 Nu!
 Și mi-e frică de nu mai pot!
 Și te uiți în continuare?
 Da, mă uit în continuare!
 Păi și ai putea să-l schimb? Da, aș putea să-l schimb!
 Păi fă-o!
 A!
 Nu am gândit la asta.
 Oameni buni, asa stau lucrurile in mintea noastra, doar ca
 noi dam drumul la film si ne uitam la film.
 Si trebuie sa vina cineva din afara si sa ne puna setul
 asta de intrebari, pe care eu v-am zis, eu mi-l am pus mie,
 pentru ca imi faceam rau mie si credeam ca nu am ce sa fac
 altceva.
 Pana cand mi-am pus intrebari, ba, dar ma obliga cineva, nu
.
 dar pot să schimb la ce să mă gândesc?
 Da, aș putea să schimb.
 Păi și de ce nu o fac?
 Păi hai să o fac.
 Da.
 Cum sună?
 Vreau să vedeți că e o filozofie de a gândi diferit.
 Cum sună chestia asta?
 O vedeți doar ca o metodă?
 Pentru că eu o văd ca o filozofie de a gândi diferit.
 Cum va ajunge la voi?
 E un mod de gândire.
 E un mod diferit de gândire.
 Da.
 Întrebările mă întrebam de ce se numește viața mea dacă nu
 fac ce vrea unia.
 Da, pentru că noi nu facem ce vrem în viața noastră,
 pentru că consideram că atâta avem libertate, acea harta
 mentală.
 În realitate noi putem mult mai multe, doar că nu putem să
 le vedem, acele lucruri.
 Bun, merg mai departe. Deci aici ați prins care e întreb
area.
 Cum face asta? În ce ordine? La ce mă mai ajută această înt
rebare?
 Când tu îmi zici, mi-am reparat mașina, eu te întreb cum ai
 făcut asta.
 Am avut succes în direcția
 Cum ai făcut asta?
 Întrebarea cum, e întrebarea care mărește cel mai mult h
arta mentală la unui om
 De ce? Înveți cel mai mult
 Când tu îți pui ții întrebarea
 Cum am făcut să mă blochez în situația asta?
 Înveți cel mai mult despre cum te blochezi tu
 De ce ar trebui să învăți despre cum mă blochez?
 La ce mă ajută? Să învăț despre cum mă blochez?
 Ca sa n-o mai fac data viitoare.
 La ce ma ajuta sa invat despre cum ma intristez, despre cum
 ma enervez, despre cum devin gelos.
 Ca sa pot sa opresc acel lucru pe care nu-l pot controla
 pana nu il inteleg.
 Cum ma ajuta sa inteleg ce nu intelegeam inainte.
 Si oamenii continua cu intrebarea, da de ce mi se intampla
 asta?
 Dar de ce m-am întristat?
 Dar de ce am eu karma asta?
 Dar de ce am eu destinul asta?
 Dar de ce m-a s-a enervat?
 Dar de ce...
 Nu mă interesează de ce.
 Când vi s-o vorbesc cu tine, că vrei să-mi spui ceva,
 mă zici, da, hai să zic de ce mi se întâmplă.
 Ia zic, nu mă interesează.
 Zic, cum gândești ca să te simți așa.
 Vă mai zic o ștergere?
 Ștergerea
 termenului de comparatia
 Ștergere comparativ
 Într-o zi
 Vine Simona acasă
 Și o văd că e mai trist
 Trist, asa mai...
 Zic, ce-i?
 E, am fost cu fetele in oras la cumparaturi.
 Bai, trebuia sa ma opresc.
 Trebuia sa nu mai pun nicio intrebare, stii?
 Dar, na.
 Cand nu stii, pui intrebari.
 Zic, asa si...
 Ce s-a intamplat?
 Am vazut o bluza.
 Era un semn clar de la divinitate ca trebuie sa te opresti.
 Deci era semnul clar ca trebuie sa te oprezi. Si nu m-am op
rit.
 Imi zic... Siiii?
 Ti-ai luat-o?
 Nu.
 Pai cum? Pai era prea scumpa.
 Ei, asta deja e semnul de NLP ca trebuie sa te oprezi. Nu
 ma e de la Divinita.
 E prea scumpa. E termen de comparatie, da?
 Si eu n-am ce face si masochist fiind...
 Ii zic, prea scump comparativ cu ce?
 Ii zice, prea scump comparativ cu alte bluze.
 Ii zic, si prin ce seamana bluza aia cu bluzele celelalte
 ca sa le compara?
 Staiul Simona mea se gande, ii zice, nu prea seamana, ai
 dreptate, dam card-ul.
 Brusc nu mai era prea scumpa ca nu putea sa le compara.
 Ca si cum ai comprao o bluza cu pantaloni, stii?
 Termenul de comparatie care lipseste suna lingvistic asa
 E prea greu sa merg la sala
 E prea dificil sa invati germana
 E prea greu sa vorbesc in public
 Prea greu, prea mult, prea verde, prea rece, prea cald
 Toate sunt
 Comparatii neterminate
 De ce zic neterminate?
 E prea greu sa merg la sala
 Cu ce a comparat?
 Cu statul pe canapia, breavo!
 Daca ar fi comparat cu a te duce in razboi
 si a cara timp de o luna de zile, o ranita in spate
 pe caldura sau pe frig, cu bocanci din care ti iasa deget
ele
 si sapand transeie in fiecare zi. Ar mai fi vreo prea greu
 sa mergi la sala?
 Nu.
 E prea greu sa inveti Germana comparativ cu...
 cu Romana, ca daca ai comparat-o cu Chineza,
 Germana zice, hai de cap...
 Intelegi? Noi ce facem?
 Ca sa dam bine cu noi,
 ascundem cu ce comparam.
 ascundem termenul de comparatie
 ca daca l-am verbaliza, daca l-am aduce in constiinta noast
ra
 ne-am dat seama ca ne mintim si cadeva nu ne asumam
 efortul respectiv
 si atunci ce facem?
 L ascundem in subconstient
 zicem, ba, e prea greu
 si vine nesimtitul de nelepist
 si te intreaba, comparativ cu ce?
 si acum, sa te vad daca te mai poti ascunde, ca eu am facut
 chestia asta
 Bă, e prea greu să construiesc cursul ăla.
 Și tot eu, prea greu comparativ cu ce?
 Păi cu a ține un curs pe care l-am preluat de la alții.
 Păi normal că dacă compară ăstea.
 Și acum întrebarea este, dar de ce ai folosit acest termen
 de comparație?
 Nu cumva.
 Deci asta era dialogul meu interior.
 Nu cumva am folosit acest termen de comparatie
 Ca sa ma deresponsabilizez
 Dar daca as folosi cu un alt termen de comparatie
 As mai zice ca e greu
 Recunosc ca nu, fii rar sa fie
 Da, dar imi place sa ma de responsabilitatea
 Ai ca folosesc in continuare termenul asta de comparatie
 Si atunci ma deresponsabilizez
 Ca e prea greu fata de ceva usor
 Bagajul asta e mai greu decat celalalt
 Dar același bagaj e mai ușor decât alălalt.
 Eu cu ce compar bagajul?
 E greu sau ușor?
 În funcție de...
 Cu ce-l compar?
 Cu anii în urmă mă sună un tip.
 Marius, aș veni la cursul tău, dar-i prea scump.
 Încă un client fidel era în mintea mea.
 Și zic...
 Când suni, spună-mi, ba, aș veni la cursul tău, dar-i prea
 scump.
 Care e de fapt interesul tău are?
 Să obții o reducere de preț
 Și nimerise la telefon cu mine
 Că era cursul meu
 Marius, aș veni la cursul tău, dar-i preascum
 Te-am prins
 Te-am prins și nici măcar nu-ți-ai dat seama
 Preascum comparativ cu ce?
 Păi comparativ cu alte cursuri
 Nu venia să zic, du-te la alte cursuri
 Dar i-am zis altceva. I-am zis de unde stii.
 Ca prin ce seamană cursul meu cu cursurile celelalte la
 care ai fost...
 Zice, păi nu știu că n-am fost la cursul tău.
 Zic, și atunci cum știi să-l compari?
 A venit la practic. A venit la Master și a venit la toate
 tabelele pe care le aveam cu anii în urmă.
 Unul din clienții cei mai fidelii.
 Zice, băi, mi-am dat seama...
 Mi-am dat seama că eu nu analizam bine informații.
 Eu vroiam atunci să obțin o reducere, dar...
 Când am aflat cum ai pus tu problema, când am văzut cum ai
 pus tu problema,
 zice, nu mai puteam să zic nimic.
 Da, pentru că omul era destul de inteligent ca să-și dea se
ama că nu poate să compare mere cu pere,
 când a gustat doar merele.
 Ce-ți plac mai mult, merele sau perele?
 Merele. Perele stii ce gust au? Nu.
 Cam asa suna comparatia noastra.
 Ganditi-va, de cate ori vi se pare ceva ca e prea greu?
 De cate ori va sabotati singuri pentru ca vi se pare ca e
 prea greu ceva?
 Sau ca e prea scump ceva?
 De obicei cu ce compari? Ba, e prea scump.
 Ca sa poata sa fie prea scump
 Trebuie sa compari cu ceva din aceeasi categorie, dar stii
 cum facem?
 Noi comparam cu banii pe care i-avem in portofel
 E ca si cum ai cumpara o farfurie de macaroane
 Cu mersu' pe munte
 Si zici ba
 Una e sarata
 Cealalta nu e sarata
 Mersu' pe munte nu e sarat
 Nu e bun
 Înțelegeți? Deci cam ăsta-i tipul de comparații care apare
 în mintea noastră.
 Normal că ne blocăm în acest mod de gândire.
 Voi vă da seama cât de greșit ne folosim mintea în cazul ă
sta.
 Să comparăm lucruri care nu pot fi comparate.
 Normal că rezultatul final e greșit, e eronat.
 Și pare atât de logic să zic, bă, dar eu compar prețul ăsta
 cu banii pe care îi am.
 Da, dar atentie, nu este o comparatie reala.
 Tu trebuie sa-ti asumi ca e decizie, nu comparatie.
 Tu n-ai analizat!
 Ca oamenii zic, am analizat si nu pot sa iau masina asta
 pentru ca e prea scumpa.
 Ca nu am bani.
 Nu, n-ai analizat, n-ai facut comparatie.
 Doar, ai folosit aceasta formulare ca sa-ti de-responsabil
izezi decizia.
 Să nu-ți asumi responsabilitatea de a zici, băi, adevărul
 este că nu am banii respectivi și că nu doresc să fac luc
rul ăsta.
 E prea greu să mă duc la sală.
 E prea greu să țin o prezentare.
 Ok. E prea greu să țin o prezentare comparativ cu ce?
 Cu a mă uita la un film la televizor.
 Da, culmea.
 E prea greu sa ti-i prezentarea daca o compari cu asta.
 Dar atentie, stii de ce facem asta?
 Pentru ca nu vrem sa spunem, imi e frica, nu stiu s-o fac
 si zic, e prea greu.
 Cand un lucru e prea greu,
 este de responsabilizare pentru ca nu mai sunt pus in situ
atia ca trebuie sa-l fac din moment ce e prea greu.
 Când ceva este prea greu, eu nu mai sunt vinovat în ghele
 mele că nu l-am făcut.
 Nu l-am făcut din motiv că e prea greu.
 Nu din motiv că nu am vrut să fac efortul de a-l face.
 Să izați nuanța.
 Este un blocaj? Este o automanipulare?
 Enorm de mare, dacă continuu eu stau să gândesc în termen,
 e prea greu, deci nu fac asta.
 Mă de responsabilită... Nu mai e responsabilitatea mea.
 Eu nu l-am facut, nu din pricina mea.
 Nu l-am facut din cauza lucruri ala, ca e prea greu.
 E ca si cum am zis, am un bagaj, nu il pot ridica pentru ca
 e prea greu.
 Deci nu sunt muschii mei slabi.
 Se zizati nuanta? Nu sunt muschii mei slabi.
 Nu trebuie eu sa-mi intaresc muschii.
 Bagajul e prea greu.
 Deci nu are nimeni ce sa-mi zic, ca nici macar eu, in ogl
inda ma uit, sunt curat, ca lacrima.
 Nu trebuie sa-mi intaresc muschii.
 E prea greu.
 Mă întreb dacă rezonează explicația asta cu voi
 și dacă oare vă regăsiți în situații în care ati zis voi și
 v-ați oprit
 din nu știu ce acțiune, spunându-vă singuri, e prea greu.
 Manipulându-vă singuri că e prea greu.
 S-a regăsit cineva? Am zis, dar eu încă mă mai regăsesc câ
teodată.
 Doar că acum mă uit în o glindă și-mi zic, iarăși am ales
 greșit termenul de comparație ca să mă derosponsabilizez.
 Păi, nu numai demotivare. Apare demotivare și motivul dev
ine unul oficial valabil.
 Bă, e prea greu, n-am cum să fac asta.
 Da, da, da, ca as zice, ba, e prea greu sau mi-e mie lene?
 Cum ar suna? Ba, nu e prea greu, doar ca mie lene.
 Ba, nu e prea greu, doar ca nu vreau.
 Ba, nu e prea greu, doar ca n-am chef sa fac efort.
 Sa istizati ca parca nu suna la fel de frumos pentru mine,
 pentru imaginea mea?
 Sa zic, ba, n-am chef sa fac efort.
 Pe cum adica n-am chef sa fac efort?
 Eu tot timpul sunt cel mai tare.
 Da, da, asta e prea greu, deci, mai bine nu o fac, ca n-am
 cum.
 Că n-am cum. Aș face-o, dacă n-ar fi prea greu, aș face-o.
 Fază reală, acum ceva vreme.
 Într-un grup, trebuia să rezolvăm ceva și eram mai mulți.
 Amici.
 Și la cineva, la o autoritate din aștiiți cum sunt autorită
țile statului foarte blânzi,
 a venit în fața noastră și parcă ne-a tratat de parcă eram
 preș, știi?
 Și mi-am înțeles că... Eu zic, stai o secundă.
 Cum îți permit să vorbești așa cu niște oameni pe care tu
 trebuie să-i servești?
 Și am avut o mică discuție blândă, calmă cu personajul
 respectiv,
 la care unul din colegii din grupul ăla zice,
 Bă, dacă n-ai fi zis tu asta, cred că aș fi zis-o eu.
 E același lucru, odică omul...
 A zis, bă, puteam să o zic și eu, dar...
 Noroc că ai zis-o tu!
 Exact este asta. Mă deresponsabilizez pentru că ai zis-o tu
, deci...
 Dar puteam!
 Ok.
 Mersi.
 Și vă dau ultima...
 Ultimul tip de ștergere...
 Ultimul tip de ștergere îl folosim frecvent.
 Este...
 se numește judecată de valoare
 și este ceea ce facem când dăm sfaturi.
 Când dăm sfaturi, noi deținem adevărul absolut
 iar ceilalți trebuie să-și anotițe.
 Corect?
 Băi, când eu dau un sfat,
 e ca și cum în toate planetele din galaxie
 trebuie să se oprească și să-și noteze.
 Toate stelele trebuie să înceteze să mai strălucească, să
 se pună pe pauză, ca să asculteți fatul meu.
 Și eu zic, nu e frumos să uri lingura mare.
 Sau, zic, trebuie să mănânci doar rană sănătoasă.
 Ai nevoie de... nu știu ce, trebuie să fii un om calm ca
 viața să meargă frumos.
 Când tu gândești pozitiv, toate lucrurile se vor îndeplini.
 Ați auzit asemenea afirmații din acestea? Judecăți de valo
are?
 Ce lipsește?
 Ștergerile înseamnă că lipsește ceva.
 Ceva mintea șters de acolo.
 Nu?
 Argumentarea de ce este așa și nu altfel.
 Bravo.
 Lipseste
 un studiu făcut, o cercetare științifică care demonstrează
 că așa stau lucrurile.
 Oameni buni,
 orice sfat,
 orice judecată din asta,
 nu este bine să mănânci înainte de culcare.
 Păi, poate pentru tine.
 S-a făcut un studiu pe asta.
 S-a făcut 10 studii pe asta.
 Iată-ntră întrebare aici.
 Care înervează dacă o zici în forma asta.
 Dar o să vă învăț și în forma...
 Cine zice asta și cu ce autoritate?
 MAM!
 MAM!
 Eu o fac.
 Pentru că nu-mi pasă reacția celui lalt.
 Dar dacă vrei să pari diplomat, îi zici, hmmm, sunt de
 acord cu tine, doar că uneori mă întreb când s-au fi
 demonstrat asta și de către cine.
 Așa să fii mai blând.
 Hmm, sunt de acord cu tine, doar că mă întreb, oare când s-
a demonstrat asta și de către cine?
 Păi nu știu, nu s-a demonstrat, așa cred eu.
 Eu, aaa, e doar părerea ta, ok, m-am liniștit, credeam că e
 pe bune.
 Da, te rog, ținem înasup să te vadă colegii cu microfonul.
 Deci, judecățile de valoare sunt emise pe bandă rulantă de
 oameni de fiecare dată,
 când ai senzația că cineva țincalcă valorile, țincalcă ter
itoriul o judecată de valoare.
 Vine mama și zice, cum trebuie tu să te pieptezi, cum trebu
ie să te îmbraci, cum trebuie să mănânci, deși tu ai 50 de
 ani.
 Se întâmplă sau nu?
 Bă, știe celălalt mai bine decât tine.
 Ălea sunt judecăți de valoare.
 Ok, te rog.
 Păi și dacă la întrebarea cu cine a spus și cine a doverit
 chestia asta spune că,
 uite, te-njur, toată lumea crede asta.
 Ok.
 Asta este ghici ce?
 Ajungem imediat la generalizări.
 Și o să vezi ce trebuie să...
 Vă amintiți că vei am zis,
 o persoană răspunde printr-un alt filtru.
 Totdeauna, răspunsul va fi printr-un alt filtru.
 Tu trebuie să descompui
 filtră după filtre, până când persoana respectivă
 ori pleacă,
 dar pleacă din cauza ta pentru că ai fost agresiv cu întreb
ările,
 ori intră într-un proces de căutare autentic
 Și zice, băi, îmi dau seama, dacă nu ești agresiv, îmi dau
 seama că nu am fost chiar honest cu mine.
 Dar, exact, asta zice, totă lumea face asta.
 Și zic, băi, uite, eu nu-m fac asta și mai știu încă trei
 persoane care nu fac asta.
 E posibil ca noi să ne înșelăm, dar faptul că nu facem toți
 asta,
 Indică inclusiv ideea că s-ar putea să existe și păreri op
use, păreri diferite.
 Dar, vezi, formularea este non-agresivă.
 Pentru că dacă tu îi zici,
 dar nu e adevărat,
 e agresiv.
 Depinde care e scopul tău.
 Bendler, când a creat sistemul ăsta, spunea,
 aveți grijă că dacă îl folosiți fără raport, vă pierdeți to
ți prietenii.
 De ce?
 Pentru că tu pui întrebări,
 Despre convingerile oamenilor.
 Amintiti-va, nu e ca si cand...
 Nu e ca si cand zici, nu-mi plac papucii tai.
 Tu e ca si cand iti spui, nu-mi place cum gandesti.
 Nimeni noi nu-i place sa i se spuna, nu gandesti corect.
 Eu niciodata nu pun intrebariile astea intr-un mod agresiv,
 decat daca vreau sa scap de persoana respectiva.
 Dar dacă pui întrebări sau dacă te iei de papucii, bă, nu-
mi plac papucii tăi roșii.
 Tu zici, pă, mă doare în cot că nu-ți plac tine papucii mei
 roșii.
 Dar dacă-ți zic, nu-mi place cum gândești, acolo mă doare
 un pic mai tare să aud, știi? Înțelegeți?
 Ori întrebările ăstea, tu îi demonstrezi omului că nu gânde
ște bine. Crezi că se bucura?
 Nimeni n-o să se bucure că tu îi demonstrezi că nu gândește
 bine.
 Mama, cred că am învățat chestia asta cu cine...
 Îmi trimite videouri de la doctori.
 De ce e bine nutriția, de ce e bine să dormi, să mănânci d
upă înainte de șase seara sau nu știu ce.
 Adică o întreb cine spune chestia asta că e bine.
 Și are argumente. Uite, doctorul X a spus.
 Care eu nu-l cunosc.
 Și atunci care e întrebarea ta?
 Nu are argumente, înseamnă că așa o fi.
 Nu are argumente, eu nu... adică pot să-i spun, nu știu, și
 doctorul ăla a învățat de undeva care poate pe mine nu mă
 ajută.
 Da, dar ăsta-i debate.
 Da.
 Scopul nu e ăsta.
 Scopul e doar să-i transmiți când e o judecată de valoare.
 Dacă omul zice 2 plus 2 fac 4, și tu zici cine spune asta
 și cu ce autoritare.
 Nu la orice merge. Știi unde merge?
 Unde ai senzația că ți-ncalcă ție niște valori, fără să fie
 așa.
 Tu poți să-i spui inclusiv, ai dreptate.
 Nu vreau să fac așa cum zici tu.
 Asta era întrebarea, că îi face o judecate, dar nu cred.
 Adică pentru mine nu e valoare.
 Pun întrebarea, pun întrebarea doar dacă e o judecate de
 valoare,
 dar dacă e un fapt dovedit, n-am ce întrebare să pun.
 Și doar trebuie să-mi asum decizia că nu vreau.
 Bine, eu nu cred că e fapt dovedit, dar eu nu cred.
 Mă rog, am luat un exemplu.
 Bine, mă rog, am luat un exemplu.
 Da.
 De exemplu, uite, va mai dau un exemplu de judecate de valo
are.
 Este gresit sa tipi.
 Ba, in orice situatie, cand te ataca cineva, mai e gresit
 sa tipi?
 Sa zisati?
 Da, poate sa vinem. Ba, e gresit, nu e frumos sa tipi.
 Spune asta copilului mic si mai tarziu o sa vezi ca nu tipa
, ca e gresit.
 Sau, fii atent, sa nu vorbesti cu strainii.
 Știi ce face chestia asta?
 Mai târziu te face incapabil să vorbești în public, pentru
 că tot sunt străini.
 Da.
 Trebuie să... Cum se procedează?
 Să nu vorbești cu străini cât ești într-o poziție de vulner
abilitate și nu te poți proteja.
 E deja mult mai clar.
 Asta înseamnă că dacă ai crescut, poți să vorbești cu stră
ini.
 Dar dacă zic să nu vorbești cu străini, se instalează ca
 regulă generală.
 Da.
 Mi-ai tregaruit niște întrebări.
 De fapt, un discurs care mi s-a tot repetat de când eram
 copil.
 Toată lumea nu vorbește cu străinii afara.
 Eu cunosc 3-4 oameni care fac chestia asta.
 Și după aia vine și întreabă.
 Ești la generalizări.
 Ok.
 Eu n-am...
 Mă iera să mai continuim.
 Transmiți persoane respective.
 îmi judești valoarele și îmi încalci teritoriu.
 Faptul că spui chestia asta persoanei din fața ta, o răneș
ti.
 Cum ar putea să o...
 ...mudeze aceeași formulare?
 Vrem dat exemplu. Deci am două variante.
 Varianta dură și varianta blândă, cu mănuşi.
 Pot să-i zic, cine spune asta și cu ce autoritate?
 Și omul zice, eu spun asta!
 Da, dar tu nu ai autoritate?
 Tot rănești, așa.
 Eu nu prea am obrat, știi? Și zic așa.
 Da, rănesc, dar mie nu-mi pasă că rănesc.
 Adică nu sunt eu cel care trebuie să nu rănesc oamenii.
 Omul, dacă nu vine la mine deja rănit, nu se simte rănit.
 Dacă mie îmi spui, fii atent, vine la mine și îmi zici,
 mie nu-mi place cum gândești.
 Eu zic, așa și?
 Dar dacă îți pun eu ția asta, dacă tu ești rănit, pe tine
 te doare.
 Înțelegi? Deci dacă tu ești rănit și eu zic, gândești ca un
 prost,
 Te va durea.
 Dacă tu vii și îmi spui mi-e asta,
 și eu nu mai sunt rănit emoțional,
 gândești ca un prost,
 i-o zic, asta-i părerea ta. Punt.
 Lasă-mă pace, Gen.
 Da. Înțelegeți diferența?
 Deci, rănirea cuiva nu e responsabilitatea ta,
 ci a celui care se simte sau nu se simte rănit.
 Da, gen de fel, nu te interesează felul în care...
 Adică nici nu vorbești foarte ureo, dar nici nu...
 Ce treabă am eu dacă tu ești...
 Decât dacă, atenție!
 Tu vii la mine ca să te vindec.
 Atunci am altă responsabilitate, sunt într-un alt rol.
 Altfel, noi suntem doar trecători pe stradă.
 Eu ca trecător pe stradă!
 De ce ar trebui să am responsabilitatea trecutului tău?
 Că tu îmi pui acum încârcă...
 Bă, eu trebuie să anticipez că pe tine o să te doară, ce z
ic eu.
 De ce?
 Într-un cuplu e altceva, într-un alt tip de relație e altce
va, dar la modul general nu vă asumați responsabilități pe
 care nu le aveți.
 Însă, când vrei să fii blând și asta ziceam, varianta cu mă
nuș nu este cine a zis asta și cu ce autoritate, ci este...
 Să știi că de foarte multe ori gândesc exact ca tine.
 Uneori însă îmi pun întrebarea, de unde știu că așa stau
 lucrurile?
 Oare cine o fi cercetată asta? Și cu ce autoritate?
 E la fel?
 Să zis ați că e mult mai blândă. Și omul nu se simte agresa
.
 Cine a zis asta și cu ce autoritate?
 Să știi că de multe ori gândesc exact ca tine.
 Și mă întreb, oare chiar așa stau lucrurile,
 Nu uneori poate mă înșel.
 Și mă întreb cine a fi zis asta și cu ce autoritate.
 Nu anțele, to' nu face muzica.
 Bun, cât mai avem până la pauză?
 Un sfert de oră, perfect. Aveți niște foi?
 Perfect.
 Hai să ne jucăm.
 ne împărțim pe rânduri.
 Un rând, al doilea, al treilea, al treilea, pe rânduri.
 Și fii atent ce trebuie să faceți.
 Fiecare rând trebuie să se grupeze într-un cerc.
 Pe foaie, vreau să aveți o foicică, un biletel...
 ca o jumătat, un sfert de coală de hârtie.
 Am o foaie.
 Avem o foaie a patru, să vă arăt.
 Elena, dai te rog o foaie.
 Sau cineva, dati-mi o foaie sa va arat ce aveti de facut.
 Ok.
 Uite aici.
 O foaie nu conteaza cat de mare e.
 Va ajuta daca ar fi o fasie.
 Si vi-a dat.
 Fasia asta o indoi asa,
 pentru ca vreau sa o pui
 la gulerul persoanei din stanga ta.
 Așa, la spate.
 Înainte de a o pune, aici vreau să scrii un nume de persoan
ă sau personaj ultracunoscut.
 Și persoana cărei ai pui tu aici nu trebuie să vadă ce scri
ie.
 Superman, Basescu, vă rog, nu puneți ceva de genul Ion de
 la Caracal,
 știi, mare manelist local, nu, trebuie să fie cineva super
 cunoscut, poți să pui Popei,
 știi, că l-am mai văzut, dar atenție, nu contează dacă e vi
u, dacă e mort, poți să pui Elvis,
 Nu contează dacă e persoană reală sau persoanaj de film sau
 de carte.
 Singura regule este să fie ultra cunoscut.
 Ok?
 Scri să nu copieze nimeni de la tine,
 te uiți numai tu să vezi,
 te întorci în stânga ta și pui eticheta.
 Toată lumea ați făcut deja asta?
 Cine vrea asta? Cine nu are?
 Intra aici.
 Ii trebuie foi? Ridicati mana a colegii mei, o sa va aducam
.
 Cum?
 N-ai pix? Cera de la colegul de sala.
 Bun. Ultima persoana din rand se duce la prima persoana din
 rand si pune eticheta.
 Si dupa aceea va zic ce aveti de facut.
 O pizza cu brânza?
 Nu, nu, nu.
 Marius?
 Da, cine mă strigă?
 Eu, eu. O întrebare.
 Trebuie să vedem numele?
 Trebuie să fie pe față?
 Nu trebuie să vezi ce scrie pe biletelul tău.
 Nu pe biletelul meu, pe biletelul celuilalt.
 Deci, pe cel care îl ai tu la gât nu trebuie să vezi ce sc
rie.
 Tu trebuie să vezi ce scrie la celălalt,
 dar nu și la tine.
 Asta întreba am, da. Ok, mersi.
 Bun. Toată lumea are pusă etichetă la gât?
 Nu încă, ok.
 Bun!
 Ce aveți de făcut acum?
 Bine!
 Bine!
 Bine!
 Bine!
 Bine!
 Bine!
 Bine!
 Bine!
 Bine!
 Bine!
 Bine!
 Bine!
 Ce aveți de făcut acum?
 Mă înscultați?
 Hai să vă zic ce aveți de făcut
 și după aia mai...
 scriți bilățele.
 Va trebuie
 să descoperi cine ești.
 Dar, există o regulă
 Trebuie să pui
 Maxim 3 intrebari unei persoane, dupa aia trebuie sa duci
 la urmatoarea persoana si te poate sa-i pui alte 3 intreb
ari.
 Dar, atentie! Raspunsurile pe care le vei primi vor fi cu
 DA sau NU.
 Deci, daca tu intrebi
 Sunt o persoana reala sau un personaj, raspunsul va fi DA.
 Pentru ca nu pot sa zica decat DA sau NU.
 Deci tu va trebuie sa gandesti cum pui intrebarea
 Ca sa ingustez posibilitatile
 Si sa descoperi cine esti
 Atentie, n-ai voie sa ghiceesti
 Adica nu zici, ba cred ca sunt ala, cred ca sunt ala
 Nu, nu, nu, trebuie sa fie clar ca esti doar acea persoana
 Pana nu ai certitudinea cine esti
 Nu zici un nume. Acuma, fii atent, mai e ceva
 Sa zicem ca cineva l-a pus pe Elvis
 Știți că Elvis a jucat și în filme, dar a fost cunoscut ca
 și cântăreț, de fapt.
 Dacă tu întrebi, sunt actor, chiar dacă scriie Elvis acolo
 și ai jucat în 34 de filme sau încât a jucat Elvis, că nu ș
tiu povestea lui prea bine,
 Nu spui, da, esti actor. Zici nu, pentru ca il cunoastem
 preponderent ca un...
 Nu stiu ce jucator de fotbal a jucat in reclama, nu e actor
. E jucator de fotbal, ok?
 Deci ne intereseaza raspunsurile sa fie doar pe linia
 principala care l-a facut cunoscut pe acel personaj.
 Recomandare. Înainte să pui următoarei persoane întrebări
 spune,
 știu despre mine că sunt bărbat, am murit acum 300 de ani
 și eram alchimist.
 Abar nu. Și îmi mai pui întrebări. De ce?
 Pentru că s-ar putea ca următoarea persoană să zică, băi,
 nu cred că ai murit.
 Sau nu cred că erai alchimist. Și atunci îți mai clarifici
 un pic.
 Cum?
 Când crezi că ai descoperit, zici, sunt cu tare!
 Da! Ieeeee! Am descoperit cine sunt!
 Nu-ncă!
 Bun, start! Aveți la dispoziție 15 minute.
 Întrebați... faceți cerc pe rânduri, ca să nu întrebați pe
 oricine.
 Întrebați doar în cer cu colegilor voștri.
 Puteți să vă grupați câte 10
 3 la fiecare persoană până descoperi.
 Bun! Bravo! Felicitări! Aplauze!
 Yeeey!
 Dacă nu ați descoperit cine sunteți, până la modul următor,
 purtați la gât eticheta asta.
 Rămâneți și la masă și până la modul următor.
 Luați loc.
 Să înțeleg că vei aplăcut.
 Care sunt concluziile din acest joc?
 Eu doar nu credeți că l-am făcut ca să vă distrați.
 L-am făcut pentru că am vrut să transmitem ceva.
 Ce?
 Numai un pic.
 Numai o secundă, vă rog, să...
 Avem un microfon. Uite, aici e un microfon.
 Îl ținem înasup să te vadă colegii mei, să te aducă micro
fon.
 Imediat, stai.
 Scopul a fost să știm să punem întrebări.
 Scopul este să învățăm că punând întrebări
 putem să ne ducem din ce în ce mai mult către informația
 reală.
 Eram aproape, da.
 Pentru că noi avem o altă strategie de a găsi informația
 reală în afara de întrebări.
 Care?
 Ghicim!
 Ați avut tendința să zic...
 Bă, dar...
 Hai să zic eu că s-ar putea să fie ăsta!
 Da, am avut eu, da.
 Ați avut tendință?
 Nu este strategia corectă de a găsi informații
 prin ghicire.
 Pune întrebări.
 A pune întrebări clarifică informațiile.
 Și...
 Ați observat că dacă puneai întrebarea corectă,
 Eliminai o mulțime de variante, de variabile de acolo.
 Mai puneai încă una, iară mai dădeai la o parte, încă, pe a
ia, toți care trăiesc, sau care au murit,
 sau care erau bărbați, sau care erau femei.
 Îi dădeai la o parte pe toți, și te gândeai numai la ceilal
ți.
 Din aia ziceai, trăiesc în România? Da, ok.
 Iară dădeai la o parte doar 7 miliarde și nu știu câte...
 Doar atât, știi?
 Ok.
 Mă sunesc.
 Eu vreau să mai adaug toată lumea respecta regula.
 Trei întrebări, da și nu, mai departe.
 Foarte bine, foarte bine.
 Cul mea.
 Nu vine să cred.
 Da, uite, hai să mai luăm două.
 Ajunge și la tine imediat.
 Da.
 Eu sunt Vlad.
 Aș mai adauga și eu, să zic, o judecată.
 Mi se pare că contează foarte mult și modul în care pui înt
rebările, pentru că...
 Nici n-am vorbit de asta.
 Cu cât sunt întrebările mai specifice, vei ajuta persoana
 care îi adreseze întrebarea să îți dea un răspuns mai rele
vat,
 mai ales că ne-ai limitat în a primi răspunsul doar cu da
 și nu.
 Adică întrebările să nu conțină ștergeri.
 Exact.
 Cu cât vorbești mai clar, mai detaliat, cu atât ajungi mai
 rapid la rezultat.
 Da? Mai să vedem la cine să duce microfonul.
 Și mergem, mai luăm două persoane și după aia plecăm în pau
ză.
 Deci după primele cinci întrebări am zis, eu îmbac picioare
le în renunță.
 Îmi dă hârtia că nu știu ce este.
 Foarte interesant lucrul ăsta.
 Am mai făcut cineva așa?
 Tendința de a renunța?
 Gândește-te dacă nu spune ceva despre tine.
 Tendința de a renunța în a afla o informație.
 Venia să-ți iei hârtia și să te...
 Adică, de fapt, ce?
 Să trișez.
 Da, da.
 După aia, iar ce se vedea, zice foarte bine colegul nostru,
 hărți mentale diferite DESPRE personajul ăla.
 Unii ziceau, a murit, alții ziceau, nici n-ai existat, alț
ii ziceau, încă trăiește, știi?
 Ce e? E personaj de film, persoană reală.
 Da. Nu mai știu la cine. Uite acolo, da.
 Și imediat luăm pauza.
 Cosmic sunt. Întrebarea mea este, cum știu eu, că pun înt
rebările clare,
 pot să am un feedback în funcție de răspunsuri?
 Că aici mai devreme.
 Nu, pentru că o să-ți dai seama în timp, în funcție de
 cât de rapid vei ajunge tu la o schimbare, la un rezultat,
 știi că întrebările tale au fost bune.
 Dacă eu pun o anumită formă de întrebări și persoana din fa
ța mea
 produce de click-ul ăla, aha,
 După mult timp înseamnă că întrebările mele n-au fost în
 ordinea potrivită, n-au fost specifice.
 Dar dacă eu pun trei întrebări și omul zice, bă, da, înseam
nă că au fost întrebările potrivite.
 Lucru care, de fapt, îl descoperi prin practică, în timp.
 Elementul cheie este să sesizezi în afirmația unei persoane
 multiple filtre.
 și unele filtre
 sunt mai esențiale să le dau la o parte decât altele.
 De exemplu, noi am vorbit până acum despre ștergeri.
 Nu mă preinteresează ștergerile.
 Mă vor interesa mult mai mult distorsiunile,
 ce facem imediat după pauză,
 pentru că acolo se strică cea mai mare cantitate de informa
ție,
 acolo se denaturează cel mai mult realitatea.
 Și atunci, dacă într-o frază eu să se sezez și distorsiune,
 și generalizare, și ștergere, nu pun întrebările de șter
gere, le pun când sunt la început, că îmi sunt ușoare, îmi
 sunt la îndemână, le văd imediat.
 Distorsiunea, insa, va face schimbarea cea mai mare.
 Alea sunt intrebariile cu care incep, dar pentru asta trebu
ie deja sa am un pic de experienta,
 sa sesizez distorsiunea in fraza respectiva.
 Dar cu siguranta voi sesiza stergerea, ca e mai usor de ses
izat.
 Insa nu va produce majore transformari de gandire, sau nu
 le va produce instant sau rapid.
 Dacă se sizezi distorsiunile
 și folosesc întrebările de la distorsiuni,
 rezultatele de schimbare de mentalitate vor fi mult mai
 rapidă.
 Pentru că acolo se modifică multă informație,
 la ștergere se modifică informație
 prin anulare ei, dar mai puțină.
 Măi, e o întrebare? Ok.
 În momentul în care ai prezentat jocul, ne-ai arătat cum să
 punem biletelul la spate și ai fost întrebat la un moment
 dat dacă trebuie să fie vizibil.
 Sau nu mai știu cum a fost întrebarea. În capul meu astea
 era întrebarea, dacă trebuie să fie vizibil pentru ceilalți
.
 Tu ai răspuns să nu-l vezi. În momentul în care ți se pune
 un bilet, normal nu-l vezi.
 Dar informația asta, în felul ăsta, venită de la tine, să
 nu-l vezi, în mintea mea, era că nu trebuie să-l vada nim
eni.
 Da, corect.
 Eu aici am avut nevoie de o clarificare.
 Pentru că în formularea mea a fost stergere.
 Da, asta voiam să întreb.
 A fost stergere, când eu zic să nu-l vezi.
 Ce să nu vezi? Cine să nu-l vadă?
 Era o grămadă de stergeri.
 Da.
 Mai lipțea să fac și comparație.
 Să nu-l vezi mai mult.
 Mă rog, asta nu a fost, da.
 Să nu-l vezi mai puțin, știi?
 Și comparativ.
 Da, bun.
 Bună observația, foarte bine.
 Da. Mi s-a spus ca mai putem sa luam cateva intrebari din
 ce am discutat despre stergeri, pana acum.
 Cum vi se pare conceptul?
 Mai bun!
 E prea greu?
 E prea usor?
 Care sunt parerile voastre? Adica, la ceva...
 Care au fost gandurile?
 acum că aveți filtru ștergerilor complet.
 Nu avem încă distorsiuni și generalizări.
 Și după aceea, acolo.
 Mulțumesc, Amelia, să-mi...
 Dar dacă mă exprim la modul
 este prea greu pentru mine deocamdată?
 Conține comparația respectivă.
 Tu te blochezi în prea greu
 chiar dacă tu zici, pentru mine, deocamdată.
 blocajul e deocamdată, dar e.
 Dar este.
 Ca să pot să-l anulez mai repede, mai eficient,
 trebuie să verific cu ce am comparat de am ajuns la conclu
zia
 că e prea greu.
 Voi încerca să se zizați că
 convingerile noastre sunt niște concluzii.
 De exemplu, aceasta spusă de camerea este
 concluzia minții ei
 după o comparație cu ceva
 ce în mod conștient ea nici nu știe cu ce a comparat.
 Da.
 Punându-mi întrebarea, păi, dar eu cu ce am comparat
 ca să pot să decid că e prea greu?
 Zici, cu siguranța am comparat cu ceva care mi-e ușor.
 Ia, hai de azi înainte
 să compar această acțiune
 cu ceva ce știu clar că-mi este dificil,
 ca rezultanta, decizia finală să fie
 îmi este prea ușor.
 Mulțumesc.
 Când eu îmi zic mie îmi este ușor
 sau îmi zic că îmi este greu,
 eu cred în ceea ce îmi zic eu.
 Îmi va fi ușor sau îmi va fi greu?
 În funcție de cum decidi eu.
 Te duci afară și zici, e cald?
 Sau zici, e prea cald?
 E un mic cuvânt aici.
 Ce schimbă?
 Când zic, e cald, încă e suportabil.
 Când zic, e prea cald, depășește gradul meu de suportabil
itate.
 Mintea mea, în momentul în care am zis, e prea, se oprește.
 Zice, stop, că e prea.
 A, nu ai zis prea, că ai comparat cum trebuie?
 Nu e stop.
 Să simzați?
 Nu am înțeles acestea, fac ca unii oameni să aibă succes și
 alții să se blocheze.
 Da.
 Ținem mâna sus că vine...
 Am tot lucrat cu mine și pe măsură ce curgeau întrebările,
 exercițiile, mi-am dat seama că eram la modul...
 Ah, ok, e bine, că eu pe asta n-o zic, pe asta n-o zic, e b
ine că aici fac bine.
 Le zicem atât de mult.
 Până când am ajuns și am zis, what the fuck?
 Deci mi se întâmplă și mie.
 Deci asta este a mea și o folosesc.
 Adică mi-am dat seama că o folosesc.
 O foloseam conștient, constant.
 La care ți-ai năzut?
 Și am reprezent că este foarte bine.
 La care din ele ai avut?
 La aia cu, dacă gândești pozitiv, lucrurile vor merge pozit
iv pentru tine.
 Da.
 Aia a fost...
 După pauză, de fapt nu, vă trebuie să trecem și prin dist
orsiuni.
 O să vă arăt un filmuleț.
 cu o doamnă care folosește în limbaj filtrele, să vedeți
 cum sună să le auzi la cineva.
 Ok, să mi-amintiți să punem filmulețul ăla.
 Trebuie să fac distorsiune ca să înțelegeți să puteți anal
iza limbajul ei.
 Da, nu știu la cine e microfonul.
 Unul dintre filtre este referitor la stărgerea persoanelor.
 Da.
 Sunt persoane dintre noi care, și eu, nu țin minte numele
 persoanelor.
 Nu țin minte numele...
 Nu e esențial numele persoanei ca atare.
 E important în anumite contexte numele persoanei.
 Dacă zici, m-a bătut.
 Are foarte fain Mircea Bravo, un sketch din primele lui
 sketch-uri,
 când se duce la un polițist, zice,
 domnul polițist, fază real,
 zică s-a dus pe stradă la un polițist,
 domnul polițist mă bate, m-a bătut de nu mai știu de mine.
 Ăsta zice, unde? Îl știi? Îl știu!
 Și unde? Aici, după colț!
 Și se duce cu polițistul, ai să zăl!
 Și astea jucau şah.
 Zice, m-a bătut la şah de nu mai poate.
 E același lucru. În anumite contexte ți trebuie, cine e
 autorul, de multe ori...
 S-a întâmplat... Nu știu... Nu a funcționat relația.
 S-au... S-au certat.
 Știi? Sau...
 A apărut un conflict.
 De ce? Ca să nu spun... Cum face fică mea? S-a spart vaza.
 Da.
 Intrebarea e alta.
 De ce?
 Ca nu vreau sa me asum responsabilitatea, de aia nu zic
 cine e autorul actiunii.
 Ce vream sa spun?
 Te rog.
 Sunt persoane care tin bine, foarte bine minte numele coleg
ilor, sunt persoane care nu tin minte.
 Ideea este daca acest filtru nu cumva e denaturat si poate
 fi ajutat sa se imbunatateasca activitatea lui.
 Adică?
 Adică să ții minte numele persoană.
 Problema este când eu nu vreau să identific persoana.
 Când nu pot să o identific.
 Și-au bătut joc de mine.
 Nu e ca și când nu pot să spun cine și-a bătut joc de mine.
 Erau într-un grup și au râs de mine și au bătut joc de mine
.
 Nu e ca și cum nu pot să pun degetul pe...
 Nu vreau să mă duc până acolo încât să zic că prietenii mei
 și-au bătut joc de mine.
 Că părinții mei...
 Deci nu vreau să punctez eu pentru că ar fi o durere prea
 mare.
 Înțelegeți? Deci eu vreau să evit a identifica.
 De multe ori să nu mă identific pe mine sau să nu te
 identific pe tine pentru că doare.
 Deci, să înțeleg că filtru este de fapt de evitare a
 identificării?
 Exact, da, din diverse motive. Nu este o incapacitate de a
 identificări, este o evitare din diverse motive.
 Dar la totuiașa, și la comparație, și la șterge, nu e că nu
 pot, e că nu vreau, nu mă ajută dacă identific.
 Mă prea responsabilizează și eu nu vreau. Eu vreau să nu f
ie la mine responsabilitate.
 Da, nu mai știu. Ai ridica măna?
 Te rog.
 Am grebit să pun repede întrebările de clarificare,
 în așa fel încât să ajung undeva unde știam, sigur că nu șt
iu.
 Deci am toate motivele să nu răspund că eu nu știu din zona
 respectivă.
 Mai zi-o la altă când am înțeles.
 Am pus întrebări.
 Cui?
 Celor trei persoane care ar trebui să le pun întrebări.
 Ați răsizat?
 Ok.
 Ok.
 Ștergere simplă.
 Și eu am zis, n-am înțeles.
 Am pus întrebări.
 Cui?
 Iară, ștergere simplă și...
 Despre cine-i vorba.
 Ok.
 Ok.
 Nu știu, e un mecanism și ăsta de a mă sabota sau nu știu
 ce fac.
 Deci m-am dus undeva unde Clara m-a ajuns unde știu că nu ș
tiu.
 Adică ceea ce fac de cele mea multe ori.
 Nu înțeles.
 În momentul în care, de exemplu, noi construim în așa fel
 comunicarea,
 ca să ne ducem într-un punct mort.
 Și, de obicei, prin ștergeri...
 De ce nu cum ai făcut acum?
 Tu nu ai fost... Adică nu a fost...
 La voință o să mă exprim cu ștergeri.
 Dar noi, cei de aici, noi n-am înțeles la ce te-ai referit.
 Ok.
 Și am pus întrebarea de la ștergeri...
 Nu înțeleg. Asta e întrebarea.
 V-am zis la început, că eu spunând, nu înțeleg.
 Nu știu la ce te-ai referit.
 Și după aia am zis...
 Cui te-ai referit?
 Atunci m-am prins despre ce e vorba.
 faptul că procedezi așa, de fapt de unde vine.
 Din... în mintea mea este claritate,
 contează că în mintea mea e claritate,
 dar ca să exprim și pentru celălalt, pe mine nu mă interese
ază foarte tare.
 Mă interesează... și asta arată, pot să zic cum se aduc lem
n.
 Da, îmi doresc de asta.
 Asta arată o pliere pe mine în sum, din teama de a nu fi j
udecat.
 De obicei,
 persoanele timide fac asta.
 Persoanele timide
 au tendința să fie atenți la cum gândesc ei
 fără să fie atenți la cum înțeleg ceilalți.
 Mă uit la cum gândesc eu, dar nu și la cum gândesc ceilalți
.
 Și atunci, eu vorbesc, comunic, pun întrebări,
 dar, de fapt, eu comunic cu mine, nu cu celălalt.
 Nu știu dacă ești o persoană timidă sau nu.
 Eu nu mă consider timidă.
 Perfect.
 Nu mă consider timidă.
 Da.
 Nu înseamnă că nu ești.
 Da, da, da.
 Acum am făcut și eu diferența.
 Da.
 E posibil ca tu, de fapt, să nu fii atentă la ce înțeleg ce
ilalți din ce spui tu sau ce întrebi tu.
 Sunt acolo la întrebarea Cristinei de azi dimineața legat
 de egoizm.
 Până acum mi-am pus această etichetă, că probabil sunt ego
istă, mă gândesc la mine.
 Egoismul este o falsă etichetă. Egoismul nu înseamnă altce
va decât am fost rănit, nu mai vreau să fiu rănit, deci mă
 protejez.
 Egoismul este o metodă de protecție, nu este ceva rău, e sc
utul. Deci ar fi rău.
 Dar arată că există niște răni, dar e doar un symptom, dacă
 vrei.
 Simptomul nu e rău, mi-arată ceva.
 Dacă nu ar fi simptomul, eu n-aș zic că am o rană.
 Egoismul, plierea asta, timidul, omul timid, este o persoan
ă extrem de egoistă.
 De fapt, este o persoană extrem de autoprotectivă.
 din cauza rănilor sale are nevoie să se protejeze.
 Întrebarea mea este cum să las deoparte partea asta pe care
 am văzut-o,
 că mă duc spre ceva ce nu știu.
 Acum am mai primit ceva în plus de lucru, adică...
 că sunt timid. Cu asta nu știu ce să fac.
 Nu, Nola, a fi timid înseamnă ați pune un scut de autoprote
cție
 pe care tu, până acum, l-ai denumit egoism.
 E același lucru.
 Deci nu e altceva, nu e...
 Înca m-ai descoperit încă o rană,
 o, ce bine, mai am încă un alt.
 Nu știam de ea.
 E același lucru, doar spus din altă perspectivă.
 Ok?
 Ok. Mulțumesc.
 Mulțumesc și eu.
 Bun, cât e ceasul?
 E...
 E 2.
 Ok, ne vedem...
 Vom vedea la ora 3 si dupa aia mai continuam pana la 5.
 Rugaminte la 3, hai sa fim aici ca sa putem incepe.
 Deci la 3, incep prima distorsiune.
 Nu la 31 minut, la 3.
 Ok?
 Deci la fara 5, rugamintea este sa fiti pe scaune.
 Vă mulțumesc frumos pentru vizionare.
