 Muzica
 Bună dimineața, poftiți, luați loc.
 E cea mai bună gluma mea, trebuie să o repet de fiecare dat
ă.
 Da, asta cu bună dimineața la orice ora, știi?
 Am primit o întrebare, dacă părinții nu mai trăiesc, cum le
 spunem nu?
 Simplu.
 Pentru că oricum nu ăsta îl spui mental, tot așa le spui și
 bărinților. Mental.
 Nu, pur și simplu ți-amintește o situație, poți să ți-am
intește o situație,
 un mod prin care mama ta totdeauna te critica, zicea să nu
 facea aia,
 și tu îi zici, gata, stop, nu.
 Știi?
 Adică...
 Am lucrat cu persoane care îmi ziceau așa
 Deși mama, tatăl meu nu mai sunt de 20 de ani
 În situația aia, eu reacționez exact așa cum reacționam câ
nd ei trăiau
 Deși nu-mi place, nu vreau aia, dar parcă tot așa trebuie
 să fac cum au zis ei
 Și dacă nu fac așa, mă simt vinovat
 Bine, dar ce o să-ți facă?
 Nimic.
 Dar tot așa trebuie să...
 Pentru că, în realitate,
 nu persoana este cea care te coordonează,
 ci ți-a băcat în cap niște convingeri, niște moduri de gând
ire.
 Tu cu alea te lupti.
 modul de gândire pe care l-ai în mintea ta nu e efectiv cu
 persoana.
 Eu nu am treaba cu cealaltă persoană.
 Ci am treaba că tu trebuie să spui NU
 unor programe mentale pe care tu le folosești.
 Tu nu spui NU unei persoane.
 Mai mult.
 Și când zice că spui NU unei persoane,
 De fapt, nu cu acea persoana ai treaba.
 Tu tot mintii tale ii spui, opreste-te din...
 opreste-te din a ceda-n fata acestui om.
 Ajunge la voi fraza asta.
 Opreste-te din a ceda-n fata acestei persoane.
 Tu tot cu mintea ta ai treaba de fiecare data.
 Pentru ca, sa fim serios, o sa va zic, dar nu o sa va placa
, da?
 Dacă mintea ta nu ar ceda în fața lui Xulescu,
 Păi nu, ei fi spus deja de 100 de ori, nu, până acum.
 Înțelegeți? Deci, nu e vorba că
 Ăsta care e aici pe scaun
 e cel care provoacă
 ca eu să fiu Gheocele.
 Dacă eu în interiorul meu aș fi făcut schimbarea deja,
 cealaltă persoană nu ar fi putut să îi împună.
 Doar că eu nu am făcut în interiorul meu schimbarea.
 Nu observați că de fiecare dată e vorba de cum anume
 comunici tu cu mintea ta.
 În momentul în care ți-am zis,
 Du-te într-o stare din aia de furie, de nu, gata, stop!
 Și ia starea aia și du-o către cealaltă situație,
 e ceva ce tu faci cu mintea ta.
 Tu în mintea ta te-ai dus în memorie, ai scotocit prin
 memorie,
 ai luat de acolo niște amintiri, le-ai pus să se învărtă în
 jurul tău,
 Ca să fie cumva mai prezente...
 Știți că lucrurile care sunt prezente pentru noi în viața
 noastră le vedem în jurul nostru, în mintea noastră?
 Nii le imaginăm că sunt acum în mintea noastră?
 Ca să fie întrecut, le vedem undeva departe.
 Când le vedem în prezent, le vedem că se agită în mintea no
astră.
 A văzut cineva Harry Potter?
 Filmul. În Harry Potter aveau amintiri alea pluteau în jur
ul lor, pozele alea, care le primeau de acasă.
 Înmintiți? Pluteau așa în jurul lor.
 Alea sunt în prezent. Mintea noastră, când vorbește despre
 ceva ce trăiește în prezent, și imaginează așa în jur lucr
uri.
 Aici una, aici e alta.
 Când își amintește sau își gândește la ceva ce ține de tre
cut,
 de ce? Hăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăă
ăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăă
ăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăăă
ăăăăăăăăăăăăă
 Deci, hââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââ
ââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââ
ââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââ
âââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââââ
 pe care nu l-am spus celor din jur,
 și aș fi vrut să-l spun,
 este unul pe care mi l-am spus mie.
 Și care, tot adunându-se, a născut o revoltă,
 nu știu, eu m-am revoltat față de mine însu,
 și a dus la acea furie, durere și toate cele,
 când am spus un nu poate, când a durut foarte tare.
 Întrebarea mea este, ce fac să nu mai ajung în punctul ăla,
 când doare foarte tare, cum schimb înainte,
 Cum îmi dau seama dinainte? Ok, n-am avut curat să spun
 acum nu, de ce?
 Ce fac ca să nu mai ajung în punctul acela în care doare?
 Și când poți să-l spun pe nu.
 Ai subliniat un lucru ce l-am amintit un pic înainte de pau
ze.
 Deci noi spunem nu doar atunci când ne ajunge cuțitul la os
.
 Dar trebuie să ne antrenăm să spunem nu frecvent.
 De fiecare dată când trăim senzația că vrem să spunem nu.
 Adică noi trebuie să fim atenți la interiorul nostru, ca at
unci când ești atent, dacă, nu știu, ai mâncat o mâncare, f
ii atent, ai mâncat o mâncare și ți-e un pic grea digestia.
 Bă, eu simți, dar acum nu înseamnă că ai apărat că ai într-
o colită, știi?
 Dar parcă dacă cineva te oferă aceeași mâncare mâine, ce o
 să faci?
 Care-i mecanismul din interiorul tău?
 Ce o să faci? Descriem pe etape.
 O să iei din memoria senzația de ieri
 O să o pui... ok...
 Dacă o să mănânc iarăși această mâncare
 Anticipez că o să am posibil aceeași senzație
 O să pui întrebarea
 Vreau să am mâine aceeași senzație?
 nu, nu vreau s-o am, atunci spun nu acestei mancari.
 Astea sunt lucrurile pe care le-ai facut in mintea ta,
 cand ai refuzat sa mananci ceva.
 E bine, acelasi mecanism foloseste-l nu doar pentru mancare
.
 Cand cineva zice, hai sa mergem la cumparaturi.
 Si tu te uiti in interiorul tau si zici,
 care-i senzatia daca merg la cumparaturi?
 E ca un pic de crampă. Ok.
 Știi ce? Nu.
 Și acum intervine mecanismul de...
 Ah, nu ne simți vinovați.
 Am pare rău, aș vrea să merg cu tine la cumpărături,
 dar nu am cum, pentru că trebuie să adorm copilul și să îi
 fac de mâncare.
 Și prietenul meu zice, pe de-a tu nu ai copii.
 Ah, scuze.
 La comentarii de un resident.
 Cum?
 La comentarii de un resident.
 La comentarii de un resident.
 Dar există un singur argument.
 Nu vreau.
 Am înțeles.
 Celelalte.
 Nu văd exulcații.
 Așa ar trebui.
 Celelalte.
 Când tu simți nevoia să dai justificări,
 Persoana care i-ai dat justificări, de ce trebuie să dăm
 acele justificări?
 Gândește-te.
 Nu e vorba de justificarea aia pentru a înălătura sentiment
ul la devinovăție.
 Adică pentru pansamentul tău moral.
 Exact. Dar nu ne mințiem singuri?
 Da, da. Am spus nu, mi-am atins scopul.
 Așa e.
 Te-ai atins scopul, dar tu nu ai dezvoltat atitudinea de a
 spune nu.
 La tine, atitudinea de a spune nu se bazeaza pe niste argum
ente false, nu pe nu-ul interior.
 Este un nu vreau, dar vreau totusi ca tu sa ma placi.
 Ori, sănătatea noastră emoțională...
 Și atenție, când zic sănătatea emoțională a unei persoane,
 mă refer la o sănătate a întregii societăți, de fapt,
 transmisă de la unul la altul.
 Cum boala se transmite,
 tot așa și sănătatea se poate transmite,
 e educație, se numește educație, știi?
 Sănătatea asta emoțională constă din a putea să spun nu
 și să mi-asum faptul că tu nu mă vei plăcea în momentul ăla
.
 Deci nu e considerat o atitudine infantilă de copil care sp
une
 nu, că nu vreau eu și ba din picior?
 Păi cine o consideră așa este persoana infantilă.
 Pentru că persoana aceea, fii atent, se mulțumește și apre
ciează
 mai mult un răspuns mincinos decât adevărul că eu nu îmi do
resc în momentul ăla acest lucru.
 Adică măști.
 Adică preferă să fie mințită...
 Gândiți-vă, dacă noi nu funcționăm așa când pe noi ne deran
jează să fim dezamăgiți.
 Pe noi ne deranjează când sunt dezamăgiți.
 Nu am discutat în primul mod cu voi chestia asta.
 Cum îi place să fie dezamăgit?
 Pentru că majoritatea oamenilor fug să nu cumva să mă dezam
ăjești.
 Atunci tu trebuie să-i zici perfect, o să te amăjești în
 continuare.
 Noi trăim într-o societate a să ne amăgim unii pe alții în
 orice situație.
 Păi adevărul, dacă vrem să funcționăm normal, sănătos,
 este să poți să spui, păi, îmi pare rău că nu vreau să mă
 întâlnesc cu tine azi.
 Mi-ar fi plăcut să îmi pară bine să mă întâlnesc cu tine,
 dar nu îmi pare bine să mă întâlnesc cu tine.
 Știi?
 Mi-ar fi dorit să îmi pară bine, dar astăzi n-am chef de t
ine.
 Nu înseamnă că trebuie să o spui așa.
 Pur și simplu să spui,
 Astăzi nu este ceea ce îmi doresc să ies la cumpărături.
 Și doritul nu e o explicație, nu e considerat o explicație.
 Nu doresc, nu vreau. E considerat un nu vreau.
 Exact, da.
 Dar gândiți-vă că noi avem dreptul ăsta pe care ni l-am ced
at singuri.
 Noi funcționăm ca și când nu avem dreptul de a dori ceva,
 ci doar de a trăi o anumită experiență dacă avem o anumită
 justificare.
 Adică nu e că nu vreau să vin cu tine, nu pot să vin cu t
ine.
 Ajută-mă să mut mobila.
 Nu vreau.
 Tu îți dai seama cum sună.
 Băi, îmi pare rău, aș vrea să te ajut.
 Dar știi, nu pot, că trebuie să duc pisica la doctor,
 că mi-au răpit extratăreștii, căinele,
 că trebuie să mă duc până în Japonia să cumpăr nu știu ce.
 Nu pot.
 Zic, nu pot,
 când de fapt ar trebui să zic,
 nu este ceea ce îmi doresc în acest moment.
 Și atunci, nu suntem o societate care ne mințim constant
 și ne-am cedat dreptul de a spune,
 Nu vreau de a spune ce-mi doresc.
 Eu nu mai consider că am dreptul de a spune că vreau asta
 sau nu vreau asta.
 Să știți că multe din belelele societății noastre pornesc
 de la individul care nu poate să spună ce vrea.
 Dar la faptul că suntem educați de mici să purtăm măști în
 societate.
 Exact.
 Și faptul că suntem educați să purtăm măști
 ne face să fim permanenți societatea
 care nu-și poate susține
 propriile dorințe, propriul punct de vedere.
 N-ați văzut în alte țări, alte culturi
 cum iasă în stradă când ceva îi ne mulțumește ceva?
 Păi la noi trebuie organizat pe Facebook,
 semnătură de participare,
 masaj la umeri și la picioare,
 dacă vrei să ajungi acolo.
 Înțelege? Adică trebuie o întreagă
 suita din asta de motivatie, discursuri motivationale, cea
...
 Cum adica sa sustii doar punctul tau de vedere?
 Asta pentru ca la nivel profund, individul,
 individul, omul, nu a fost lasat sa se dezvolte.
 Noi am fost ca un copac care i s-a spus cum trebuie sa cre
asca.
 Nu am fost lăsat să crească natural.
 Dacă ai fi fost lăsat să crești natural,
 ai fi avut mult mai multă încredere în tine.
 Știți de ce?
 Știți de unde-ți vine, de fapt, încrederea în tine?
 Din faptul că nu-ți ar fi păsat ce cred alții despre tine.
 De acolo. Hai să punem punctul pe ei.
 fără nicio mască, în realitate, încrederea în tine înseamnă
 că nu îți pasă ce cred ceilalți despre tine.
 Asta înseamnă încrederea în tine.
 Dar ți-ă-ți pasă.
 La orice. Deci noi aplicăm strategia asta de a nu deranja,
 de a obține aprecierea celuilalt.
 Scopul nostru este să obținem aprecierea celorlalți.
 Ăsta este scopul principal.
 Oricum ne-am întoarce, oricum am vrea, ăsta este scopul.
 Și pentru asta a trebuit să renunțăm la individualitatea no
astră.
 Deci nu poți să obțin aprecierea celuilalt dacă nu mă fac
 preș.
 Vorbesc serios.
 Nu știți câte persoane vin și spun, m-a părăsit nesimțitul
 ăla, nesimțitul ăla.
 Și eu m-am sacrificat complet pentru celălalt.
 Am fost preș în fața lui și am făcut tot ce își dorea și am
 ceda și am renunțat la tot pentru celălalt.
 Păi și ce-ți dură ai să iubească un preș?
 Deci că un om iubește pe cineva pe care îl vede deasupra
 lui, nu sub el.
 Vă rog, depinde de context.
 La ea ce vă gândiți?
 Eu exact la ea mă gândeam.
 Pe harta mea lucrurile s-au asezat în felul următor.
 Te rog.
 Spui nu, însă...
 E important, din perspectiva mea, este importantă și ec
ologia relației.
 Depinde cu ei trebuie să-i spunu ferm.
 Înțeles.
 Depinde de contextul în care...
 Nu iau în calcul altă posibilitate decât a verifica ec
ologia.
 Normal că dacă unul zice...
 Poate într-o relație de familie...
 Zice, dă-te mai încolo.
 Și văd că are trei cuțite la el.
 O sabie.
 Și de pe sabie
 curg niște picături roșii
 care nu par să fie
 ketchup.
 Nu se zic nu! O să mă dau
 mai încolo!
 Da, în relația de
 familie mă gândeam. Aici era
 întrebarea, de fapt.
 Poate să sune mătusha și să mă invite.
 Un simplu nu ar putea să strice un pic echilibru în familie
.
 Cred că ar putea să fie însoțit și de altceva, nu?
 Adică de alte explicații.
 Chiar dacă... mă rog...
 Chiar cum nu am chefa asta, iartă-mă.
 Nu e ce îmi doresc.
 Da, e exact ceea ce zic și eu.
 Întoară nu? Nu.
 Eu n-am zis, spune-i nu și închide-i telefonul.
 Zbang!
 N-am zis deloc ca...
 Dar in spatele lui nu ce vream sa spun, este...
 Poți sa-i dai, normal, si e chiar foarte ok sa-i spui.
 Da, dar sa fie null, null acela, care nu te face sa te sim
ti zvinovat
 si nici nu iti da sentimentul ca ai manipulat situatia si,
 o, ce bine ca am pacalit.
 Pai cred ca daca e honest, adica daca nu, ala este un
 honest
 Asta zic.
 Si rezint de ce e natural.
 Nu, nu.
 Este un nu natural.
 Oamenii trebuie să se învețe să spună acest nu natural.
 Nu să zică, băi, mi-ar plăcea să vin.
 Dar nu pot.
 Păi, nu vreau asta. Nu e ziua potrivită, poftim.
 Ok.
 Da, mă stii.
 Bun, da.
 Microfone acolo.
 Ce am sezat eu la mine de-a lungul timpului, când mi-era fr
ică să-l zic nu, este pentru că mi-era de fapt cheamă că o
 să pierd niște benefici.
 Da.
 Și primul context în care am realizat lucrul ăsta a fost cu
 o tipă care mă tot invita să îi fiu model, să îmi pună gene
.
 Era în perioada pandemiei și mi-era efectiv târșă pe române
ști să îi zic nu.
 Adică un an de zile tot, du-te, du-te, tu ai benefici, câșt
igi premii, eu eram doar acolo și atâta.
 Și, efectiv, mi-era frică să-i spui... Nu că mi-era frică,
 mi-era târșă, da, poate o să am și eu nevoie de ea.
 Și atunci o să-și aduc aminte că i-am zis nu și nu cumva să
 se întoarcă.
 Până când am auzit la Zoltan o chestie în care te învăța să
 spui nu fără să simți vinovăție.
 La modul, păi, lasă-mă să-mi verific programul, stai să-mi
 verific alendarul și te sun în două ore sau până la sfârșit
ul zilei.
 și tu zile-i.
 Și dacă nu poți să zici acel nu în momentul ăsta,
 amâni un pic.
 În zi-l mai târziu.
 Așa.
 Și în momentul în care îi am zis pentru prima dată tipei,
 uite, stai să-mi verific un pic programul,
 replica ei a fost,
 dar ce program ai tu?
 Că suntem în pandemie, tu nu ai copii, tu nu ai familie,
 ce faci tu cu timpul tău?
 Mă uit la televizor.
 Și ăla a fost momentul de declic în care am zis,
 Dar cine ești tu să decizi pe timpul meu?
 Până la urmă.
 Adică experiența creierului, trecută, trăită, cu fiecare
 celulă,
 a fost la modul de...
 Nu e treaba asta, ce fac eu.
 De fapt, a fost o conștientizare că ceilalți deci pentru t
ine.
 Când dădeam puterea. Exact. Când dădeam puterea.
 Da. Foarte bine.
 Și asta vreau să împărdeșesc în cazul în care inspiră pe
 cineva, când nu știi cum se pune.
 Exact, despre asta este vorba, despre a prelua înapoi put
erea.
 Bun. Uite, mai avem o întrebare acolo, una aici și după aia
 facem un exercițiu.
 Bună, Andreea, sunt. Pe mine, subiectul acesta al acceptări
i și aprecierea din partea celor ar mă...
 îmi creează așa un sentiment de, nu știu, mă simt intrigată
 și e interesant că a apărut de mai multe ori în săptămâna
 aceasta pentru mine.
 Chiar la seară vorbeam și la Mastermind cu colegul meu.
 de ce este atât de important pentru noi
 să primim acceptare, validare din partea unor oameni care
 știm că nu sunt atât de important pentru noi.
 Și dificultatea, cel puțin, în cazul meu specific, nu este
 neapărat de a spune nu,
 ci că abia ulterior îmi dau seama că fac acțiuni
 pe care, în momentul respectiv, consideram că sunt ok să le
 fac.
 Dar ducând în părția observatorului îmi da seama de a, de f
apt, eu nu voiam să fac asta.
 Este un mecanism de supraviețuire.
 În momentul în care eu nu sunt destul de abil
 ca să primesc acceptarea și aprecierea celorlalți,
 e posibil să fiu respins de trib
 și să nu mai supraviețuesc în afara tribului.
 Și atunci, există, rulează în noi acest instinct de supra
viețuire
 care ne face să căutăm aprecierea, validarea din partea cel
uilalt,
 pentru că aprecierea, validarea, acceptarea celuilalt
 înseamnă că o să continui să supraviețuesc în interiorul
 tribului din care fac parte.
 Și atunci s-a dezvoltat în noi acest mecanism ca o extensie
 a instinctului de supraviețuire.
 Și cum întrerupem acest program? Cum îl întoarcem în fav
area noastră?
 Păi, exact despre asta am vorbit toată ziua.
 Un antrenament este această asertivitate în care noi să put
em să spunem nu,
 fără să fim agresiv, ci să spunem nu, uite, asta este dorin
ța mea, asta este ce vreau.
 Dar pentru asta, primul pas este să pot să fac pacing pe
 realitatea mea interioară.
 Cum ziceam, îi spuneam o ană de mâncare aia care nu s-a dig
erat.
 Să începem să observăm ce simțim, știi?
 Se începe să observăm sentimentul.
 Bă, uite, mă întâlnesc cu persoana asta și așa îmi dă o
 stare de irritare,
 numai când mă gândesc că o să urmeză să mă întâlnesc.
 Mă întâlnesc cu cealaltă persoană și așa îmi dă o stare de
 liniște.
 Vreau să simțiți stările astea, să fiți conștienți de ele.
 Noi avem asemenea stări emoționale frecvent, tot timpul.
 Doar că ne fiind atenți la ele, nu le simțim, știi?
 Când tu le simți, ele sunt ca un fel de barometru interior,
 și simțiindu-le, tu vei avea un pic mai mult curaj,
 argument,
 ca să poți să zici, nu, știi ce?
 Eu, de fapt, acum am sentimentul de irritare doar pentru că
 mă gândesc să fac lucru ăsta
 și aș vrea să-ți spun că nu este ceea ce îmi doresc să fac.
 Potem face... sau cum facem asta în raport cu noi?
 Încep să fii mai atenți la tine. Oamenii nu sunt atenți la
 ei.
 Suntem atât de atenți la ceilalți și la oare ce gândesc ce
ilalți despre mine,
 încât ui tu să fii atenți la ei.
 Da, ok, asta da.
 Știi? Suntem atât de atenți la a citi gândurile celorlalți,
 încât eu numai îmi cită stările mele.
 Nu mai știu cum mă simt.
 Mulțumesc pentru acesta filmatie la final.
 Mai fac câteodată la cursuri, vă mai pun să observați, st
ând pe scaun, ce mușchi aveți contractați.
 Sau dacă există o anumită tensiune într-o anumită parte a
 corpului.
 Sau care parte din corpul tău o simți cea mai relaxată acum
.
 Dar învață să fii atent la tine. Se numește mindfulness-a
 asta.
 A fii atent la ce simți fizic, la care sunt emoțiile mele,
 care sunt gândurile mele în momentul ăsta.
 Mindfulness, adică a fi prezent acolo. Doar atunci tu trăie
ști propria ta experiență.
 In altfel, doar te gandesti la ea.
 Una este sa...
 Stii? Diferenta asta intre a nu fi prezent, a nu stii ce
 simti,
 si a stii ce simti,
 e ca diferenta intre a gusta o capsuna
 si a-ti povesti despre gustul unei capsuni.
 A-ti aminti gustul unei capsuni.
 Aici era o întrebare, și după aceea trecem mai departe.
 La partea cea mai flexibilă, exăcită cea mai mare.
 Da, ce facem?
 Sau cum navigăm într-o lume în care, în afara de cei 8-10.
000 de cursanti NLP-i care au fost până acum, poate,
 nu au antrenat flexibilitatea de a accepta, când o persoană
 spune nu vreau, că este ok și este dreptul lui?
 Că ok, poate peste 6 generații toată lumea va să fie așa și
 toată societatea.
 Și ce e interesant, că oamenii care nu facă NLP au atitud
inea de a spune nu.
 Dar și flexibilitatea de a accepta nu de la ceilalți?
 Nu, nu.
 Hai a zic.
 O parte din.
 Cum nu a vigezi asta?
 Ca orice alt mesaj pe care vrei să-l transmiriți,
 are nevoie de acelă raport,
 problema este că oamenii care facă înălpini nu înțeleg rap
ortul.
 Pentru marea majoritate raportul înseamnă
 să stau în aceeași poziție cu celălalt,
 să am aceleași gesturi cu celălalt,
 să respir în ritmul celuilalt.
 Bullshit. Raportul nu înseamnă asta.
 Raportul înseamnă să pot să gândesc cu mintea ta.
 Asta înseamnă raport. Eu fac raport cu tine, când mă pot p
une în mintea ta și înțeleg cum simți și cum gândești.
 Mă ajută pentru asta să stau în poziția fizică în care stai
 tu, să am gesturile tale, să am ritmul respirației tale.
 Dar nu asta este scopul. Scopul este să pot să simt ce sim
ți tu.
 Să pot să gândesc ce gândești tu.
 Ăsta înseamnă raport.
 Tu degeaba stai în poziția în care stau eu și zici,
 Tâmpitul naibii.
 Cât de prost e ăsta.
 Înțelegeți?
 raportul înseamnă, de fapt, să gândești cu harta mentală a
 celui lalt
 ca să-i poți înțelege argumentele.
 Eu nu pot să-ți transmit ții o informație
 dacă eu nu înțeleg limba pe care tu o folosești.
 Cum mă pot duce să explic chinezului
 ce înseamnă NLP, emoții, anchore și așa mai departe,
 Când eu nu înțeleg limba lui, nu înțeleg limbajul lui,
 trebuie să înțeleg chineza ca să pot să-i explic pe limba
 lui.
 Aici pierzi, aici se pierde mult.
 Oamenii cred că raport înseamnă,
 bă, stau în aceeași postură cu celălalt, deci acum o să-mi
 înțelegă.
 Nu!
 Pentru că tu nu îl înțelegi încă pe celălalt.
 Dacă după cursul ăsta de NLP,
 Măcar atât aveți abilitatea să faceți, eu sunt super happy.
 Să puteți să dați dreptate persoanei pe care ieri considera
ți că nu avea dreptate.
 Să-i dați dreptate omului de care ieri spuneați, ce idiot,
 ce tâmpit,
 cât de prost e să gândească așa.
 Și acum să poți să zici, dacă aș avea același mod de gând
ire.
 Dacă aș gândi asta și asta și asta, aș ajunge și eu doar la
 această concluzie.
 Atunci, de abia, puteți să obțineți schimbarea în ceilalți
 și în voi.
 De ce? Pentru că asta înseamnă, de fapt, flexibilitate.
 Ori, tu ceri ca celălalt să fie flexibil, ca să te înțeleag
ă pe tine.
 Dar acum vreau sa fiu 100% atent aici.
 Dar nu cumva flexibilitatea mea inseamna sa-i dau dreptul
 celuilalt sa fie inflexibil?
 Mai zic o data?
 Cand eu il oblig pe celuilalt sa fie flexibil, nesimti tu
 le, nu esti flexibil?
 Nu cumva sunt eu inflexibil în momentul ăla?
 AR TĂBII SĂ FI FLEXIBIL!
 Nu cumva sunt eu inflexibil?
 Când eu sunt flexibil,
 accept că e în regulă ca celălalt să nu fie flexibil.
 Cum sună asta?
 Sună normal?
 Ok.
 Asta consider că fac și eu?
 Și atunci, e perfect în regulă...
 De aici am venit cu întrebarea.
 Și ce facem când ieșim în lume, și nu stăm doar în sala DN
LP,
 și mă confront cu acei oameni care sunt inflexibili?
 E normal, e în regulă să fii inflexibil.
 Nu trebuie să faci nimic diferit decât ceea ce faci.
 Până aici suntem pe exact acele jocri de unde.
 Zic mai departe.
 Dupa urmeaza intrebarea mea.
 A, ok, ok.
 Ce faci?
 Mă rog.
 Cum navighez faptul că sunt majoritatea oamenilor inflexib
ili?
 Tu accepti inflexibilitatea, nu că o accepti, o înțelegi în
 adevăratul sens al cumvântului
 și atunci e normal că sunt inflexibili.
 Ok.
 Dar după aia, sunt inflexibili, îi pleacă.
 Sau, alec să nu se mai vada cu tine.
 Și?
 Care e întrebarea?
 Întrebarea e...
 Întrebarea e...
 Întrebarea e cum faci să nu mai plece.
 Nu toți!
 Câți va trebuie să se ducă...
 Și doar răia!
 Doar cei care sunt umiză pentru noi.
 ...varu' mulți.
 Cum faci să nu mai plece?
 Mie îmi se pare...
 Bine, de fapt vreau să-mi schimb complet întrebarea.
 Ok.
 Ți-o luaai dacă nu-mi schimbai, da, hai.
 Îți zic.
 Cum faci să accepti faptul că
 probabil, sau da, probabil,
 majoritatea or să fie inflexibilă în situația asta și
 și nu trăim încă în societatea aceea în care oamenii sunt
 suficient de flexibil încă să zică
 da, mă, Nike, e ok.
 Vă împovestez cum fac eu când vin de la aeroport către
 hotel în București?
 Vreau să vă zic, mai iau taxi, știi, câteodată.
 Și nu știu dacă știți cât durează drumul în București de la
 aeroport la hotel.
 Și pentru mine, mi se pare că-mi fac concediu în taxiul ăla
.
 Enorm.
 Și apuc să vorbesc cu taximetristul despre orice.
 De la fotbal, motoare de mașini, ce a făcut Gigi Beccali în
 ultima săptămână,
 ce s-a mai întâmplat la televizor, la nu știu ce emisiune
 și așa mai departe.
 E momentul meu de flexibilitate
 în care
 intru pe harta mentală a celor persoane.
 Dar moment fain
 a fost când
 un tip m-a întrebat ce lucrez, i-am zis eu că
 cu psihologie, cum nu știu ce,
 și zice
 Perfect! V-am prins!
 M-am zis, ai de capul meu
 să vezi când ajung la hotel.
 Când a zis, v-am prins,
 Să asta a fi fost la vreun psiholog și ceva n-a mers.
 Zice, explicați-mi și dumneavoastră cum fac cu soția,
 pentru că râd prietenii de mine,
 pentru că în ultimii ani nu am mai bat decât odată pe lună
 și a tot nu-i mulțumită.
 Deci, înainte o băteam des, aveam liniște în casă.
 Acum am dus-o și la Roma.
 I-am cumpărat și o roche.
 Și credeți-mă, o bat cam odată pe lună, dar nu pot să nu o
 bat deloc.
 Și ea e veșnic, mă critică și țipă și toată ziua e supărată
.
 Și râd prietenii de mine, pentru că mă fac fătălău că nu o
 mai bat.
 Înțeleg? Păi nu.
 Și... Eu i-am zis, băi, dar e în regulă că o bați? Adică eș
ti sigur că asta e varia?
 Și zice, hai domnule, nu există să nu-ți bați soția. Adică
 nu se poate asta. Vrei să zici că tu nu o bați?
 Eu mai timid, așa că stăteam acolo în spate. Îi zic, băi,
 eu nu o bat.
 La care el se întoarce la mine, zice, nu te cred domnule,
 nu trebuie să te prefaci acum, nu te cred.
 Adică omul nu mă credea.
 Și zic, ok, să zicem copat, la ce ajută asta?
 Păi cum la ce ajută domnule? O faci să fie liniștită, mân
carea să fie mâncare, hainele să fie haine.
 Haine! Păi ce e asta?
 Gândiți-vă că în momentul în care eu vroiam să transmit ac
elui persoan,
 orice informație, orice tip de informație,
 eu trebuia să gândesc cu gândirea lui.
 Dacă vroiam să îl fac...
 Ce înseamnă? Să nu plece înseamnă, de fapt,
 să fie deschis către gândirea mea, către viața mea.
 Ca să pot să obțin asta, trebuie eu să fiu deschis către g
ândirea lui.
 Rețină-ți această regulă.
 Dacă vreau ca cineva să nu plece,
 trebuie eu să fiu deschis către gândirea aceleui persoane.
 Un om nu pleacă atunci când se iziază
 că pot să intru în modul său de gândire și să-i dau
 care-i cel mai valoros sentiment?
 Acceptarea.
 Oamenii pleacă în căutare de sentiment de acceptare.
 Mă accepti? Ok, sunt cu tine.
 A, nu mă accepti.
 Hai că mă duc să văd, poate, altcineva mă acceptă.
 Asta e singurul lucru ce poți să-l faci.
 Să creezi sentimentul acela că îi accepti modul de gândire.
 Asta îi face pe oamenii să stea lângă tine.
 Voi stați lângă mine pentru că mi-a acceptat modul de gând
ire.
 Pentru că eu vă accept modul de gândire. Înțelegeți?
 Este un matching din punctul de vedere al modului de gând
ire.
 Nu că vă place cum mă îmbrac eu.
 Și asta înseamnă mod de gândire, da?
 Nu e atât de relevant.
 Înțelegeți?
 Cum s-a terminat, i-am lăsat ciubuc acolo, ceva, în plus.
 Da, Cristina.
 Mulțumesc.
 Deci, cu voi nu mai ajung să trec mai departe.
 Și cum poți să spun no
 și cu toate astea să îi dau sentimentul că ai accept modul
 de gândire?
 Simplu.
 Nuul acesta nu are treabă cu tine și cu gândirea ta, are
 treabă cu mine.
 Nuul acesta vine din faptul că eu simt crampele acestea la
 stomac,
 simt o senzație de presiune, simt o senzație de irritare.
 Nu are treabă cu tine, cu propunerea ta, cu modul tău de g
ândire.
 Nu este despre tine nuul, este despre mine nuul.
 Nu propunerea ce vine de la tine e greșită.
 Nu e nimic greșit.
 Nuul meu se referă la faptul că mie nu-mi face bine asta.
 Da, dar majoritatea oamenilor a impresia că e scurt despre
 ei.
 Sigur, dar e vorba de cum transmit informația,
 nu de impresia lor inițială.
 Așa e. Oamenii au impresia că ceea ce ei propun e despre ei
.
 Și vreau să lucrăm pe această dezidentificare de comport
amentele noastre.
 Să vedeți că e o etapă importantă în creșterea noastră.
 Este dezidentificarea.
 Eu cred că sunt tot una cu comportamentele mele.
 Dacă eu propun ceva și nu este acceptat, o iau personal.
 Vi s-a întâmplat?
 Chiar și voi?
 Și mai am o întrebare, sunt de acolo cu ce spuneai tu cu
 acceptarea.
 Pe harta mea, noi avem nevoie de ceilalți să ne simțim
 acceptați, da?
 Și cumva să ne dea un pic de... pentru că societatea ne
 formează, corect?
 Așa e.
 Și atunci cum putem să... nu știu cum să pun întrebarea.
 Suntem ființă sociale.
 Da.
 Și nu putem nega asta.
 Exact.
 Și cine ne dă nouă dreptul să dăm legi asta la o parte?
 Păi lucrurile stau așa.
 Cât timp ești ființă socială,
 ești în media studenților care iau nota aia împărțită la to
ți.
 E în regulă să-ți dorește asta și să accepti asta.
 Eu nu accept.
 Atâta tot.
 Adică suntem ființe sociale? Trăim în această societate? Eu
 iau de la tine valorile tale, vreau de la tine să mă simt
 validat, să pe tine te validez și așa mai departe.
 Că suntem ființe sociale și trăim în societate în un vârf
 de munte, în peștera. E bine, eu nu accept.
 Dar, atentie, e o decizie personala.
 Nu este o lege universala a societatei.
 Vreau mai mult de la aceasta societate.
 Asta inseamna ca trebuie sa stimb regulile.
 Vreau mai mult de la tine, vreau mai mult de la tine, vreau
 mai mult de la mine.
 Asta inseamna ca trebuie sa functionam dupa alte reguli.
 Gandeste-te asa.
 El învață la școală să facă niște formule matematice, să
 aplice niște formule matematice.
 Și prin clasa a treia rezolvă o problemă folosind un cărnat
 de formule matematice.
 Și în clasa a patra află că aceeași problemă ar fi rezolvat
-o doar cu o formulă scurtă.
 Asta se numește evoluția.
 Ok, dar afla totul de la alți oameni.
 Sigur, dar mi-ai bruiat exemplul.
 Exemplul meu vrea doar să spună faptul că poți să schimb
 formula ca să fiu mai eficient.
 Dar asta nu înseamnă că nu avem nevoie să fim acceptați.
 Tu ai nevoie să fii acceptată.
 Nu cred că sunt singuri aici, nu?
 E, glumesc.
 Mă refer la... Da, marea majoritatea oamenilor au nevoie să
 fie acceptați în afară de cei care sunt vârful în anumite
 domeni.
 Așa e.
 Ok.
 Suntă nașpa asta. Înțelegeți?
 Da, majoritatea au nevoie să fie acceptați.
 Și majoritatea se mulțumesc cu media notei studenților.
 Tu trebuie să decizi dacă valoros pentru tine este accept
area
 sau să simți că oferi ceva, că e ceva acolo ce poți face
 dincolo de medie.
 Despre asta este, de fapt.
 Mă zic, odată când n-am auzit nimic.
 Este ca oamenii, după ce le prezinti ceea ce ai tu, valoros
,
 este să accepte ce ai tu, nu?
 E tot un fel de acceptare.
 Da, dar rătentie, acum, numai este, ce ai zis tu acum,
 nu mai este despre a fi acceptat eu ca persoana, ca sa ma
 simt in siguranta.
 Ci acum este despre modul in care comunic ceea ce am de of
erit.
 E cu tot o alta... alta directie.
 Nu mai este despre, ba, imi accepti, asa e ca ma iubesti,
 asa e ca iti place de mine.
 Pentru ca marea majoritatea oamenilor vor acceptare...
 Atentie, mai este ceva ce poate n-am subliniat si asta o sa
 doara.
 dar nu cred ca ar fi prima oara cand fac asta.
 Vreau acceptarea celui lalt
 cand nu ma simt suficient de valoros.
 Ce e cel mai... ce e...
 uimitor
 este ca cu cat o persoana...
 si ma refer de obicei la cupluri aici, cu cat o persoana
 are mai putina stima de sine
 cu atât cere celuilalt să îi ofere mai mult respect.
 Tu respectă-mă, că eu nu mă respect.
 Eu nu dau 2 bani pe mine,
 dar tu consideră-mă cel mai important om din viața ta.
 Cu cât este mai scăzută stima mea de sine,
 adică sentimentul meu de valoare,
 cu atât eu îți cer să mă valorizez mai mult,
 că cu atât am eu mai multă nevoie ca să compensez golul ăla
.
 ajunge la voi.
 Deci eu am un gol de lipsă de valoare
 și atunci mă iau de tine și zic
 nu mă respecti!
 Nu-mi dai atenție!
 Nu faci asta!
 Bă, dacă eu mă simt valoros,
 mă doare undeva că tu mă valorizezi.
 Adică nu mă deranjează!
 Eu am nevoie de validarea ta
 că nu mă validez eu.
 Eu de aia am nevoie de validarea ta.
 Nu.
 Doare destul sau... da? Ok.
 Am ceva anestezic la mine.
 O altă întrebare. Să înțeleg că e o diferență între modul
 de a spune nu
 și în tripă în care un nu este spus cu detașare, da?
 În clipa în care spun un nu cu vehemență, cu încrâncenare,
 înseamnă că acolo există un buton care mi-a fost apăsat.
 E exact. Iată în ce există.
 Și trebuie să identific.
 Eu... tu îmi propui, îmi ceri ceva.
 Eu aș vrea să zic nu,
 dar mă simt în conflict că vreau nici să nu mă respingi,
 vreau să mă validez, să mă apreciez, să mă iubești,
 dar dacă eu să zic nu și tu o să mă critici și nu o să mă
 mai iubești,
 fie rar să fie atât de tare mă enervează chestia asta încât
 explodez.
 Și o să zic o agresivitate nu-lă-ăla,
 din sentimentul
 fii rar să fii, acum
 și-așa te pierd
 nu o să mai fii fanul meu
 nu o să mă mai iubești
 aluncea ce mai e în pas
 îți zic nu cum am chef
 înțelegești? de acolo vine
 nervozitatea aia
 n-ar fi un mecanism de identificare a
 trigger-ilor
 asupra căror ar trebui să lucrăm?
 oare?
 ba da
 dar despre asta vreau să ajungem să lucrăm
 despre dezidentificare
 dar nu mai apuc
 Deci, probabil la modul urmator.
 Adica, apreciz intrebariile voastre.
 Mi-e greu sa zic stop, nu mai va raspund,
 dar as vrea si eu sa imi tin...
 Sa invat sa spun nu?
 Ha-ha-ha-ha!
 Ha-ha-ha! Tare, da.
 Gata, ajunge!
 Stop!
 Yeah, am reusit!
 Mi-a luat mult dar am reusit!
 Bun, ok.
 Hai să ne jucăm un pic.
 Am făcut cu voi generatorul de noi comportamente?
 Dar switch pattern?
 Procesul de dezidentificare?
 Metaforele le-am lucrat?
 Da sau nu?
 E, nu, in practitioner, in practitioner le lucram altfel.
 Ok, bun.
 Despre subconștient?
 De fapt, doar am vrut să mă laud cu câte cuvinte știu.
 Nu am făcut.
 Asta cu convingerile, da.
 Mi s-a șoptit în cască
 ce n-am făcut.
 Nu mai știam.
 Ok. Hai să clarificăm.
 Mi-am dat seama că astăzi, discutând cu voi,
 mi-am dat seama de unde le lacune
 și aș vrea să le umplem, completăm, clarificăm.
 În primul rând, operam cu două stări,
 ale conștiinței noastre.
 Vă zic, terminologia aia din NLP,
 ok, cum mai găsiți în cărți.
 Cele două stări se numesc starea de downtime și de uptime.
 Adică, jos și sus.
 În interior și în exterior.
 Ceva de genul ăsta.
 Și la ce se referă?
 Starea asta de a fi în interior,
 de a fi jos, e momentul acela în care
 mă asculți pe mine
 și îți vine să ațipești.
 Și îți boară mintea la altceva
 și simți că aproape că îmi auzi vocea
 dar se pierde atenția
 pe ce zic.
 Știți la ce mă refer? Ok.
 Preferam să ziceți, nu, nu știm,
 N-am experimentat asta, dar...
 Deci, senzatia aceea,
 în care nu mai ești sută la sută, atent și prezent,
 este o senzatie de alunecare către interior.
 Te duci către reverie, către a visa cu ochii deschiși,
 către a privi în gol.
 Sună cunoscut?
 Ok, bun.
 Deci asta este starea aceea de down time.
 E momentul ăla în care stai și te uiți la televizor,
 dar de fapt nici nu asculti,
 și îți vezi de aletale în mintea ta.
 Este o stare foarte bună de regenerare, de transă.
 Da, exact. E aceea.
 Adică văd că câteva persoane acum au experimentații.
 Ceea ce e bine.
 Este o stare bună pentru că permite intrarea în transa hip
notică.
 Însă nu este bună pentru a învăța.
 E bună pentru a obține niște transformări, pentru a obține
 efectele direct la nivelul subconștientului,
 dar de acea stare este nevoie când vă spun că e momentul
 pentru ea.
 Altfel, ca să învățați, ai nevoie de starea de uptime.
 Nu știu, de exemplu, dacă ați făcut vreodată lecții cu cop
ilul,
 ți-ai ajutat copilul vreodată la lecții,
 l-ai observat că în timp ce tu îi explicai ceva, privea în
 gol și nu mai era prezent,
 aia e starea de downtime.
 Chiar dacă... Ce e fain că, dăși din cap că e acolo.
 Ați observat?
 Cine are copii cu care ați făcut lecții?
 Așa.
 Știți la ce mă refer?
 Tu explici ceva, așa, așa, așa, așa, așa, așa, așa, așa, aș
a, așa, așa, așa, așa, așa, așa, așa, așa, așa, așa, așa, aș
a, așa, așa, așa, așa, așa, așa, așa, așa, așa, așa, așa, aș
a, așa, așa, așa, așa, așa, așa, așa, așa, așa, aș
 Tu-i explici ceva, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e
, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e
, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e
, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e
, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e
, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e
, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e, ce e
, ce e, ce e, ce e, ce
 trebuie o stare concentrată la atenție și orientată către
 sursă a informației.
 În cazul ăsta, subsemnat.
 Vreau să poți să intri la voință în cele două stări.
 Și acum, pentru următoarele minute, o să exersăm cele două
 stări.
 Să intri în downtime și să intri în uptime.
 Iară downtime, iară uptime.
 Start.
 Vorbă serios.
 Trebuie să exersezi privirea ea în gol
 și senzația de relaxare și de atenție asupra ta, asupra pic
ioarelor corpului.
 te duci catre... uite, să simți plioapele cum sunt grele.
 Să ai așa senzația de... uite cum parcă fruntea mușchii feț
ei se relaxează.
 Simți că dispar ridurile.
 Sint mâinile, picioarele, musculatura cum devine moale.
 de fain, știi, să te lași ca și cum ai pluti.
 Și observ cum... parcă nici nu mai contează ce zice perso
ana respectivă.
 Oricum nu-ți mai pasă de nimic în momentul acela. E atât de
 bine să stai așa. Foarte bine.
 Și vreau să identifici, și acum ne ducem către uptime, înce
pe să identifici
 caracteristicile fiziologice a ceea ce simți tu.
 Observă cum îți simți corpul.
 Unde simți relaxarea aia?
 Unii o simt în mâini, unii o simt mai mult în picioare, alț
ii în umeri,
 alții în zona capului, alții pe plioape
 poți să stai cu ochii deschiși, așa, cu ochii deschiși să
 stai în starea asta
 foarte bine
 e mai greu cu ochii deschiși
 dar nu contează
 bun
 și acum fii atent, vreau să ieși din starea asta încetrișor
 și să devii foarte atent la ceafa persoanei din fața ta.
 Mai puțin rându' din față, care o să fie atent la fruntea
 mea, poftim.
 Sau, nă, mă întorc și zic, atent la ceafă.
 Fii concentrat acolo.
 Atenția ta este acum în exteriorul tău.
 A dispărut orice senzație de pasivitate, de somnolență.
 observă dacă se schimbă poziția corpului pe scaun,
 observă dacă s-a schimbat ceva în poziția corpului,
 dacă simți tendința să te miști.
 Poți să stai în aceași poziție
 pentru a obține senzația asta de acurateție,
 de claritate, de vigilență,
 ca atunci când conduci cu viteză mare
 și trebuie să fii atent la toate detaliile.
 Ia, du-te în acel moment.
 Conduc cu viteza mare și trebuie să fiu super concentrat și
 atent.
 Asta-i starea de care ai nevoie să înveți.
 Optine starea asta. Mentală, obține starea asta.
 Cum faci? Doar mă uiți că ți-am vorbit despre ea?
 Trăiește-o.
 Atenție! NLP nu există fără a intra în stări și în situații
 de genul ăstora.
 Asta înseamnă să ai controlul asupra creierului tău.
 De exemplu, eu când mă confrunt cu o situație dificilă
 pe care oamenii de obicei ar pune la pământ,
 eu zic, bun, și cu ce alt eveniment din trecutul meu
 aș putea eu acum să mă asociez
 ca să fac fața acestui eveniment de azi?
 În general, oamenii ce fac?
 Au, Aleu, ce mă fac?
 Nu este strategia bună.
 Categea bună este să te duci și să te asocize rapid într-un
 eveniment resursă.
 Pentru tine, evenimentul resursă acum este momentul în care
 conduci cu viteză pe autostradă.
 Du-te acolo.
 Fii atât de prezent cum ești acolo. Ce faci? Caști?
 Pe autostradă cu viteză.
 Cum te simți?
 Ce mi-ar placea sa ma relaxez acum? Hai sa iau si curba
 asta, dar e ultima.
 Nu mai am chef. Urmatoarea, nu mai vreau sa iau urmatoarea
 curba.
 Simti incordare in corp.
 Unde se simte incordare?
 Identifica zonele unde simti tensione, incordare.
 Mâini, picioare, altundeva?
 Si era spinarii?
 Ceafă. Sinte cineva ceafa mai concentrată?
 Ceafa devine mai tensionată în momentul în care ești în up
time.
 S-a schimbat un pic poziția capului. Nu mai stai așa, stai
 așa în momentul în care ești prezent.
 Ok, intră în downtime. Du-te înapoi în starea de relaxare.
 Ochii deschiși, ochii deschiși, intra cu ochii deschiși,
 ochii deschiși, ochii deschiși,
 dar du-te în starea aia în care ai pierdut atenția asupra
 clipei prezente.
 Nu mai ești prezent aici în sală.
 Ești prezent în interiorul tău, în gândurile tale, în emoți
ile tale.
 Le trăiești din interior. Ești atent la interiorul tău.
 Bun, super. Ieși acum din starea asta.
 Și fi iarăși concentrat, vigilant, trezit complet.
 Să ai sentimentul căștigă cum ai fi băut acum o cafea put
ernică.
 Asta e senzația. Sunt super vigilant.
 Bun, super. Încă o dată du-te-n downtime.
 Stai cu ochii deschisi, si fii atent la cum te simti, cum e
 senzatia asta.
 Cum ar fi daca in senzatia asta, in starea asta in care est
i acum,
 ti-ar zubi despre ceva extrem de important si ar trece pe
 langa tine informatia,
 pentru ca in starea asta se zizesc e o stare de pasivitate.
 Nu mai împasă.
 Nu mai împasă. Mă simt bine, e confortabil.
 Cuvântul cheie este confortabil, da sau nu?
 Da.
 Da, ok.
 Bun, ieși din starea asta, vine un uptime.
 Să-i simțiți că acum ai făcut un efort ca să ieși, să renun
ți la cel confortabil.
 Bun, de această stare oamenii buni este nevoie și trebuie
 să o încurati, trebuie să o țineți minte.
 Starea aceasta de a fi vigilant, este un cadru mental al în
vățării, starea asta.
 Fără această stare mentală, nu există învățare.
 Din starea aceea de confort, nu există învățare.
 De ce? Vă pot explica dacă vreți. În starea aceea de
 confort noi nu avem posibilitatea să restructurăm traseele
 neuronale din creierul nostru.
 Doar când avem senzația asta de trezire, de atenție sporită
, atunci putem să schimbăm vechile trasee cu trasee noi.
 Adică să facem corelații noi.
 Se numește învățare.
 Deci urmăriți-vă, pentru că de acum înainte, n-a fost întâm
plător că v-am dat chestia asta.
 De acum înainte e responsabilitatea voastră în care dintre
 cele două frame-uri mentale vă poziționați.
 Tu de acum vei ști, acum sunt în faza în care mi-am propus
 să nu învăț nimic.
 Dar atât de confortabil mă simt.
 E ca atunci când îți propui să te duci la cinema ca să dorm
i.
 Băi, cât mă costă să mă duc la hotel să dorm două ore?
 Păi, cam 50 de euro. Cât mă costă un bilet la cinema?
 Păi cam 50 de lei. Ok, mai bine mă duc și dorm la cinema
 pentru că e și muzică.
 Exact. Creați o ancoră,
 o ancoră pentru starea asta de uptime,
 da, poți să-ți faci o ancoră doar cu denumirea ei.
 O ancoră poate să fie, există ancore
 care se declanșează doar când spui un cuvânt.
 Tărăm!
 Cum ar fi de exemplu, fii atent, testăm o ancoră lingvistic
ă?
 Bun, iată-n, vreau să te duci în downtime, deci starea de
 relaxare, și când eu o să zic cuvântul vigilant, ieși rep
ede în starea de vigilență, ok?
 Dar du-te acum în downtime, stai acolo, 3, 2, 1 și vigilant
.
 Ok. Încă o dată.
 Du-te iarăși în starea de downtime.
 3, 2, 1 și vigilant.
 Bun. Ok.
 Și acum du-te în starea aceea și spuneți tu singur cuvântul
 în minte.
 Și observă cum ți-a fost.
 Vigilant.
 La început poți face un efort până se instalează ca ancoră.
 Dar după aceea nu mai e necesar niciun efort.
 Gândiți-vă, cuvintele evocă stări.
 De exemplu, când îi spui unei persoane
 câtă tristete.
 Dar nu prea începe să rudă.
 Uitați-vă la știri.
 O să vedeți că folosesc cuvinte care sunt cuvinte care cre
ază anxietate.
 Cuvintele în sine.
 Nici nu mai trebuie să știi știrea.
 Pot doar să-ți facă o listă de cuvinte.
 Și crează de...
 Stare de anxietate.
 Da.
 Aceste... cum era?
 Aceste imagini vă pot afecta emoțional.
 Deja incepe sa iti bata inima, stii?
 Afectare...
 Da.
 Cum?
 Bineinteles, da.
 Ok.
 Bine.
 Ce este subconstientul?
 Am avut nevoie de cele doua stari, sus si jos,
 pentru ca sa introducem conceptul asta de subconstient.
 Subconștientul reprezintă, de fapt, 99% din tine.
 1% din tine este ceea ce știi despre tine.
 Ceea ce cunoști și poți să observi la tine este 1% din tine
.
 Îți știi unele emoții? Îți știi unele gânduri? Îți știi une
le amintiri? Îți știi cum faci când te gândești și când te
 enervezi și când te calmezi și când intri în uptime și în
 downtime?
 știi 1% din tine. Restul de 99%, poate mai mult, nu știm.
 Acest subconștient nu este ca altceva din tine, este ca do
ar zona psihicului tău
 de care nu stii că o ai, pe care nu stii că o ai.
 Nu este un ceva separat de mine.
 Sunt eu, dar nu știu că există acea componenta mea.
 Cât de mult nu știm că există din noi?
 Doar 99%.
 Bă, dar cât de mult mă cunosc,
 știi, cunoaștă-te pe tine însuți.
 Corect ar fi văzut să fie, cunoaște 1% din tine însuți.
 Cam așa ceva.
 E bine, acest subconștient al nostru se numește subconșt
ient pentru că
 este zona minții noastre care se află sub pragul
 a ceea ce noi putem cunoaște.
 în mod direct.
 Este extrem de vast.
 Eu am zis 99.1%
 dar aparent e mult mai mult
 subconștient decât conștient.
 Subconștientul este
 zona aia din mintea ta
 care decide, de exemplu,
 cu ce frecvent să-ți bateți ei inima acum.
 Pentru că nu decide organismul tău,
 o decide psihicul tău în corelație cu organismul tău.
 Vă dau un exemplu.
 Există un nerv, nervul vag, îi zice,
 care preia prin simțurile noastre informații din mediul,
 dar care informații, atenție, sunt atât de multe
 și de, hai să le zic, nu sunt atât de ieșite din comun
 încât nu i le spune minții noastre conștiente.
 Nu i le mai spune.
 Dar i le sunt și te influențează.
 De exemplu, subconștientul tău știe din sala aceasta
 frecvența cu care bate inima oricărei persoane de aici.
 Are această informație.
 Nu înțelegeți că nu mă ajută cu ceva.
 Oare.
 Ducem la absurd doar ca să explicăm.
 Imagineazăți că intri într-o sală
 în care
 oamenii au urmărit un film care i-a agitat.
 Tu nu știi asta și ai intrat acolo în sală
 și te pui cu oamenii respectivi.
 Fint un film care e agitat, le-a crescut frecanta batailor
 inimi.
 Tu ai intrat in sala si fara sa stii de ce, pentru ca nu ai
 vazut niciun film, nimic,
 in cateva secunde iti creste ritmul batailor inimi si te
 simti agitat.
 Tu, constient, nu te-ai pus, ia sa aud bataile inimi, cat
 iti bate, aaa, 126.
 Ok, ala alt, 118, ala alt, stii?
 Nu.
 Însă subconștientul tău
 are această informație, simțurile noastre
 sunt atât de bune încât primesc toate aceste informații,
 le transmit în structura noastră
 și corpul nostru se adaptează la ele.
 Și zice, aoleu, e pericol.
 Și tu zici, fii atent, că n-ai explicații, tu zici, simți a
șa o energie negativă.
 Ai simțit vrut? Ai intrat în vreo încăpere și ai simțit o
 energie negativă?
 Un an de zile la job.
 15 ani la job. La același job eraiți.
 Ăsta este doar un mic exemplu de cât de șmecher este subcon
știentul nostru,
 dar mai face și altceva subconștientul nostru.
 Subconștientul este cel care decide
 cât de repede te vindeci.
 Sau dacă te vindeci.
 Sau dacă nu te mai vindeci.
 În funcție de ce?
 În funcție de toată programarea pe care o primește
 de la tine, din exterior, din trecutul tău,
 subconștientul tău decide cum trebuie să reacționeze corpul
 tău.
 Subconștientul are control asupra corpului tău aproape
 complet.
 Vreau să vă dau câteva exemple care parlă la limita
 fantasticului.
 Suntăți în uptime sau în downtime?
 Vigilență sau comfort?
 Ok.
 Știți că există...
 Am zis că vă dau niște cazuri extreme, da?
 Doar că suntem în acest moment.
 Ok. Știți că există... am zis că vă dau niște cazuri
 extreme, doar ca să clarific.
 Da, ca să fiți vigilanti. Știți că există cele... sunt une
le persoane care au acea tulburare de personalitate multiplă
.
 Adică au mai multe personalități în interiorul minții.
 lucruri care se poate.
 Rar, dar există.
 În situații de traume
 se creează aceste multiplicări ale personalității.
 Ok. S-a observat că făcând analize medicale
 de la o personalitate la alta pe același corp,
 una dintre personalități avea diabet, cea alta n-avea.
 pentru că structura mentală îi schimba starea de sănătate
 instant.
 Îi bloca pancreasul, la celălalt îl pornea.
 Înțelegeți?
 Când era în personalitatea cutare, avea diabet,
 Se schimba din personalitatea aceea, in personalitatea ace
ea nu mai avea nimic, funcționa totul normal.
 Vă mai dau exemple.
 În stare de hipnoză, ce înseamnă?
 Conștientul ăla de 1% este trimis în downtime și funcțione
ază doar sub conștient.
 Deci cu cât te duc mai adânc în starea de downtime, de
 confort, cu atât eu lucrez doar cu subconștientul tău.
 Ceea ce îmi convine. Pentru că tu ai rezultate, dar nu înve
ți.
 NLP-ul practitioner înseamnă că tu poți să utilizezi ce te
 învăți.
 NLP Revolution și Advanced era pentru tine aplicam noi, eu
 cu Horia.
 Dar la practitioner, nu mai poti să stai relaxat.
 Tu trebuie să înveți ca să poți aplica.
 Pentru că peste jumătate de oră te pun să aplici pe colegul
 de lângă tine.
 Și tu să zici, da, da, eu am dormit.
 N-ai cum.
 Că colegul de lângă tine o să vină la mine și o să zică,
 știi, mi-ai dat să lucrez cu cineva care a dormit.
 Schimbă persoana. Păi, n-am cu cine...
 Ok, deci, mare atenție, e despre tine.
 Ok, voi aminti ca sunt rau.
 Persoana in stare de hipnoza, pus in palma persoanei un
 crayon cu guma de sters si s-a spus
 că am pus o țigară aprinsă în palmă,
 când a luat degetul în câteva secunde,
 avea arsură pe palmă.
 Înțelegeți?
 Pentru că, atenție,
 subconștientul nostru
 construiește pentru noi realitatea,
 atât de intens,
 încât aceea este, de fapt, realitatea.
 Ce ai tu introdus în subconștient,
 Aia este pentru tine realitatea.
 Dacă vreau să schimb ceva în interiorul meu,
 eu trebuie să schimb la nivelul subconștientului.
 Degeaba știu conștient că ceva nu-mi face bine.
 Dacă nu am reușit să devină parte din subconștient acea sch
imbare,
 eu nu schimb nimic.
 Schimbarea propriu zisă se face la nivelul subconștientului
.
 Și acum vreau să vă explic procesul schimbării.
 Fii atent.
 Deci avem conștientul
 și avem o masă mare care e subconștientul.
 Subconștientul ăsta este cumulul tuturor informațiilor,
 tuturor mecanismelor care te fac pe tine să fii persoana
 care ești.
 Cumulul lor. Nu le putem deștivra că sunt prea multe.
 Ca tu să schimb ceva vreau să iau cea mai banală metodă de
 schimbare și o explic pe aia și după aia dacă o înțelegem a
ia, ne ducem mai departe.
 Cea mai banală metodă de schimbare este autosugestia. Ați
 auzit de autosugestia? Autosugestia ce înseamnă?
 repet ceva ca o papagal, ca o mantră,
 repet ceva până când accept aceea idee.
 Zic, sunt cel mai tare din parcare, sunt cel mai tare din
 parcare, sunt cel mai tare din parcare.
 Bun, hai să vedem ce se întâmplă.
 În momentul în care eu zic, sunt cel mai tare din parcare,
 dar mie îmi tremură chiloții pe mine,
 mintea mea conștientă ce o să zică când eu repet din gură,
 Sunt cel mai tare din parcare. Ce zice mintea mea constient
ă?
 Minți.
 E o prostie. Nu e adevărat.
 Nu? Că mintea mea constientă zice, nu e așa.
 Nu ești nici cel mai tare, nici cel mai...
 Bun, fii atent acum cum funcționează lucrurile.
 Continui să repet.
 Sunt cel mai tare din parcare, sunt cel mai tare din par
care, sunt cel mai tare din parcare.
 Mintea conștientă se opune.
 Nu e adevărat.
 Nu e adevărat.
 Nu e adevărat.
 Doar că mintea conștientă se poate opune maxim două săptămâ
ni.
 Din experimente empiric.
 Empiric.
 Adică văzut, testat...
 Acum o să-ți arăt exemple în care se opune doar 30 de sec
unde.
 Eu zic de varianta cea mai banala,
 în care nu știi nimic.
 Știi? Doar că trebuie să repeti.
 De fapt, autosugestia nu este doar
 – sunt cel mai tari din parcare, o spun verbal –
 același lucru este că fac o acțiune,
 o perioadă în mod repetitiv.
 După ce o fac în mod repetitiv,
 mintea conștientă
 decide că s-a plictisit să se opună.
 Zice, dar eu consum energie ca sa iti amintesc ca nu esti
 bun la a canta la vioara.
 E fraza aia geniala cand un ziarist il intreaba pe un mare
 violonist.
 Zice, maestre, cati ani ai avut nevoie ca sa muncesti sa aj
ungi mare maestru violonist?
 De asta zice, am avut nevoie cam de 20 de ani sa ma conving
 ca stiam sa cant la vioara.
 Intelegeti? Adica, nu e despre a stii sau a nu stii, ci des
pre a da voie sa te convingi ca tu deja poți sa faci lucru
 ala.
 Sub constientul tau, poate sa faca ceea ce constientul tau
 nu poate sa faca.
 Și nu știu, fac o paranteză,
 ți s-a întâmplat vreodată să scapi ca prin urechile acului
 dintr-un pericol de viață și de moarte pentru că ai făcut
 un gest care te-a salvat?
 Eu am pățit-o de mai multe ori.
 Am pățit-o la modul că o fracțiune de secundă, dacă făceam
 alt gest, aș fi murit.
 Bine, subconștientul a fost cel care a decis să face acel
 gest.
 Deci subconștientul tău, vă mai dau câteva exemple.
 Un studiu de caz pe care l-am citit de mult într-o carte
 spun eu așa.
 Un tată a visat că fetița lui este prinsă într-o mașină
 care a lua foc.
 și că s-a dus și a smuls ușa de acolo, a deschis ușa să o
 salveze.
 Și a visat asta recurent de mai multe ori.
 Și după o perioadă s-a întâmplat că efectiv el a mers pe ș
osea
 și în fața lui o mașină a luat foc.
 Nu era copil înăuntru, era un adult și ușa era blocată.
 Și ăsta s-a dus și a smuls ușa,
 Era o usă din asta, o mașină de aia mai mare, a smuls ușa
 și a scos persoana din mașină.
 Și toată lumea s-a întrebat după aceea, cum n-aiba asmuls u
șa?
 Ei, se pare că subconștientul ne face corpul să acționeze
 în moduri imposibile.
 Noi avem posibilitatea să facem lucruri cu corpul nostru
 imposibile de acceptat pentru mintea noastră obișnuită.
 Dar nu mai știu de unde am pornit.
 De la autosugestie. Ok.
 Mintea conștientă, după o perioadă de repetări, zice
 Eu mă duc la culcare.
 Mă am săturat să te aud că zici prostia asta.
 Și ăla-i momentul în care începe să funcționeze.
 Cât timp mintea conștientă se opune, are putere.
 Pentru că mintea conștientă are un rol important.
 Mintea conștientă nu lasă să intre în subconștientul tău to
ate tâmpenile pe care le auzi.
 Dacă cineva zice, ești un prost!
 Dacă n-ar exista mintea conștientă și ai fi în downtime,
 Ai luat-o și ai acceptat-o.
 Dar, în același timp, dacă ți se repetă de mai multe ori ac
est lucru,
 mintea conștientă zice, ok, accept, pentru că se insistă.
 Și iarăși ajuns în subconștientul tău informația asta.
 Rolul minții subconștientă e un fel de gardian, minții conș
tiente.
 de gardian.
 Însă gardianul ăsta cedează la insistențe.
 Când tu repeti, insiști de mai multe ori,
 gardianul zice, ok, înseamnă că o fi ceva important.
 Așa că procesul de învățare implică repetare,
 repetare, repetare, a introducerea informației în subconșt
ient
 și schimbarea.
 Așa se produce schimbarea.
 oamenii consideră că schimbarea se produce prin faptul că
 au aflat o informație fals.
 Schimbarea nu vine că m-ai auzit pe mine spunându-ți ceva.
 Schimbarea vine pentru că tu repeți informația aceea, o pui
 în practică de suficiente ori
 până când mintea ta conștientă nu mai zice, dar tu de fapt
 nu poți, nu poți să faci asta, nu ești capabil.
 Și în momentul în care mintea ta conștientă nu-ți mai zice
 că nu poți, brusc poți.
 Stai un moment.
 Da?
 Când informația pe care ai primit-o îți crează un șoc emoț
ional?
 Nu înțeleg. Dacă informația pe care ai primit-o...
 ...încăre întrebarea.
 Întrebarea dacă se produce schimbarea...
 Sigur, se produce dacă se repetă...
 Dacă șocul emotional se repetă?
 Nu, dacă șocul. Dacă informația aceea se repetă, intre în
 subconștient.
 Primește o informație, de exemplu...
 Dacă, de exemplu, zilnic te uiți la știri și ți se spune...
 Ok, înțelegați-vă.
 ...e pericol, va afectează emoțional, e dramă, e dezastru,
 Și zilnic auzi asta,
 tu ajungi să construiești în interiorul tău o senzație de
 anțietate
 doar pentru că în mod repetat ai auzit știri anțioase.
 Nu are nicio treabă cu tine, dar subconștientul tău devine,
 zicem noi, programat.
 Deci, noi cea ce facem este să programăm subconștientul înt
r-o manieră productivă pentru noi.
 Pentru că societatea în general ți-l a programat într-o man
ieră care să te facă să n-ai încredere în tine,
 să ai tot timpul sentimentul că ești în pericol, să ai tot
 timpul senzația că nu reușești, că nu te descurci.
 și atunci scopul este cum pot să îmi programe subconștient
ul,
 repede, eficient, dar la mod opus.
 Să fiu productiv, să am rezultate.
 Deci, eu am primit o informație dimineața când m-am prezit,
 că cineva, drag mie, a murit.
 Apoi, în fiecare dimineață...
 Te-ai vrezit cu un sentiment?
 Da. Apare sentimentul acela de ansie de care vorbești.
 Este același fenomen?
 Da, pentru că ancorele ăstea, adică s-au făcut dimineață,
 am auzit o veste, m-am ridicat din pat, nu?
 Asta se întâmplă în fiecare dimineață.
 În subconștientul meu se adaugă acest program.
 Deci acest șoc emoțional...
 Deci devine un program...
 Eu am avut un șoc emoțional în momentul ăla.
 Deci, șocul ăsta emoțional, raportat la informație, îmi
 creează mie un program în subconștient.
 Da. Apariția emoției, pe momentul de trezire dimineața, a
 creat o ancră.
 Tu numesti asta shock emozional. Eu o numesc anchora.
 Da, si e invatare totusi.
 Ce ai invatat tu? Ca dimineata exista emotia asta intensa.
 Asta a fost invatarea pe care a preluat-o subconstientutor.
 Emotia aceea de care zici tu are un alt avantaj-dezavantaj.
 Elimine necesitatea repetarii.
 Aia, da. La șoc emoțional, cândva...
 Când e emoție intensă, mintea rațională e dată peste cap.
 E ca și cum e beată. S-a îmbătat.
 E prea multă... Da, intră în downtime, tu simți emoție, m
intea rațională a plecat de acolo
 și s-a instalat instant în subconștient nouul program.
 Stăria de transă. Mulțumesc. Stăi, că mai continu și după a
ia.
 Starea de trans este starea asta de down time, de confort.
 Ce face starea asta?
 Inhiba scutul acelal subconștientului, inhiba procesul ac
ela de gardian.
 Nu mai dă voie gardianului minții să apară.
 Și când tu ești așa, în starea aia, mare atenție când te ui
ți la știri.
 Pentru că în momentul în care tu te uiți la știri sau la un
 film și ești în starea aia de visare,
 orice informație auzi devine comandă care se instalează în
 subconștientul tău.
 Nu înțeleg la ce te referi.
 Vorbim de ce poate să facă conștientul și subconștientul.
 Dacă probabil ai în minte informațiile de la Quantic,
 în care poți să creezi o formă, gând, care să aibă rolul ă
sta.
 Dar nu e cazul.
 Nu avem încă la Practitioner uneltele de la Quantic.
 Deci, mare atenție, când intri în downtime, că uneori e în
 defavorea ta.
 De exemplu, și atunci când te cerți cu cineva și simți o
 emoție intensă, tu ești tot în downtime.
 O emoție intensă, de furie, te cerți cu partenerul și zice,
 nu ești bun de nimic și...
 A devenit comanda pentru tine pentru că ai simțit foarte
 intensă emoție în momentul ăla.
 orice mecanism prin care mintea ta rațională este pusă pe
 butuci
 și auzi o informație atunci, informația aia a devenit com
anda,
 a devenit un nou program al subconștientului tău.
 De exemplu, dacă zice cineva în momentul ăla în care ești
 nervos,
 zice, o să te îmbolnăvești de ficat, de inima, de stomac,
 Sunt o macă!
 Ghiște ce devine pentru subconștientul tău.
 O comandăm.
 E ceea ce noi numim Blest M.
 Vă duc un pic, vă dau un pic din ceea ce facem la nivelăle
 următoare de NLP.
 Pe lângă propriul subconștient, mai trebuie să știți o
 informație.
 Subconștientul tău este în conexiune permanentă cu subconșt
ientul tuturor celorlalte persoane.
 Asta seamaște subconștient colectiv,
 și nu este o teorie science fiction,
 este o realitate acceptată în psihologie.
 Ok?
 Realitatea aceasta a subconștientului colectiv
 face ca ceea ce numim blesteme, de exemplu,
 cyber-sens.
 Chiar dacă nu ne place.
 Cyber-sens.
 Adică, o persoană care simte o ură profundă față de cineva
 Și induce, are o anumită idee, gândindu-se la acea persoană
, induce acelei persoane posibilitatea să se îmbolnăvească,
 să moară.
 Și de aia e atât de important să învățăm cum să ne program
ăm noi propriul subconștient.
 Care sunt principiile după care se programează subconștient
ul?
 cum fac să-mi îl deprogramez dacă există un program, cum
 identific programele acelea?
 Cum pot să intru în propriul subconștient?
 Pentru mine, a cunoaște propriul subconștient a fost atât
 de important încât cam 3-4 ani din viața mea am studiat do
ar asta.
 Când zic, am studiat, nu înseamnă că am citit, sau doar am
 citit,
 ci efectiv am făcut experimente pe mine de a intra în sub
conștient
 ca să înțeleg modurile de funcționare.
 Și dacă vreți, vă pot învăța și pe voi, măcar o parte din
 ce am experimentat eu.
 Un micropon aici.
 Laurent, ce sunt? Ai spus că în momentul în care simți o
 emoție, te cerzi cu cineva și simți o emoție,
 ești practic tot în down time și poate să funcționeze po
vestea cu negativ. Poate să funcționeze și pe pozitiv.
 Deci dacă tu simți orice emoție și îți spui am multă încred
ere în mine, opții îi starească.
 Dar dacă îi scumparte nerei, ea fiind nervoasă.
 Ce frumoasă ești când ești nervoasă.
 Nu, ești puternică, am încredere în tine.
 Da, funcționează în această direcție, în direcția care o
 programezi tu.
 Nu o să fie încântată, dar...
 Deci mai e nervat și acum îmi spui asta.
 I-l zic de 15 ori, 2 săptămâni.
 Poți să-i zici ce îmi place când ești calmă.
 Putem declanșa un sistem de însănătoșire opus Brestemului?
 Sigur.
 Pentru o persoană necunoscută.
 Dar nu o să discutăm despre subconștientul colectiv la
 practitioner.
 mai târziu de a bea.
 Dar e posibil.
 Da, sigur.
 Se face, există niște programe care se automatizează,
 eu le-am predat la NLP Cuanti, care e mai târziu,
 în care tu creezi un asemenea program
 care funcționează la nivelul subconscientului colectiv.
 Da.
 Te rog.
 Sunt Elena. Vreau să întreb cum se explică că unii oameni
 în cadrul anumitei exercizii pot să calce pe carbone în 5.
 E vorba tot de conștient?
 Acolo se opține o stare de relaxare.
 Și pe starea aia de relaxare, atunci când pielea,
 când tu ai ca senzație interioră starea de relaxare,
 modul în care se distribuie căldura în fiecare celulă din
 epiderma noastră
 se distribui altfel, pentru că celulele, cum stau unul lâng
ă alta,
 sunt mai permisive pentru a prelua fiecare caldura
 și-au distribuit în mai multe direcții.
 La nivel chimic, asta ce înseamnă?
 Înseamnă că electronii din atomii care formează celulele
 respective
 fac schimburi mai rapide și se duc de la un atom la altul.
 Ceea ce nu se întâmplă dacă noi suntem într-o stare de tens
iune,
 pentru că starea de tensiune produce în corp alți agenți
 chimici
 care nu mai permit schimburile astea chimice la nivelul
 epidermei.
 Citisem undeva explicația detaliată, nu o mai știu, nu m-a
 pasionat foarte tare,
 însă știu că este despre senzația aceasta de relaxare
 care permite de fapt o altă chimie organismului.
 Când tu ești relaxată, sunt alți hormoni,
 alt cocktail chimic circule în organism,
 decât atunci când ești înfricoșat de ceva.
 Da, mulțumesc.
 De fapt, înainte de a intra să mergi pe cărbunii în cinci,
 se organizează cumva un mind-setting din ăsta,
 în care timp de două ore înainte
 se ancorează starea de încredere, starea de siguranță,
 starea de calm.
 și de fapt sunt stările de care ai nevoie ca organismul tău
 să se vindece.
 Stările alea de dinainte de exercițiu sunt cele de care ave
m nevoie permanent în viața noastră.
 Bun, pot să țin întrebarea după pauză, dacă nu e foarte,
 foarte urgent.
 Ne vedem la ora 3.
 Ne vedem aici la ora 3. Pofta buna!
 Și o să intrăm să exersăm stările de trănsă, să vile explic
,
 ca să începeți deja să intrați în profunzimele subconștient
ului.
