 Muzica
 Deci aproape toti au supraviețuit după ziua de ieri.
 aproape toti!
 Locurile libere n-au supraviețuit.
 Locurile da, ocupanții.
 Da. Cum a fost?
 Groasnic.
 Groasnic? Pfff, ai de mine.
 Ce a fost cel mai complex, cel mai intens, asa provocator?
 Din test.
 Ce vi s-a parut mai...
 Nu a fost dificil, a fost usor, nu?
 Nu sunteti foarte convinci.
 S-a lasat cu plâns, cu...
 Da?
 S-a lasat cu bautura seara, ha?
 Da, normal.
 Normal.
 Ok.
 Intrebari, daca aveti legat de ce am mai discutat ieri si n
-am apucat sa va raspund poate la intrebari.
 Hai sa vedem, despre ce am vorbit ieri.
 A preda și altceva sau doar recapitulare?
 Recapitulare.
 Recapitulare, ok.
 Din ce am discutat ieri, ce ți se amintește?
 Care au fost...
 Linii a timpului.
 Cum?
 Linii a timpului.
 Ce e aia?
 Ce e? Când... nu mai știu.
 M-am uitat.
 O reprezentare cum? Reală sau metaforică?
 Metaforică, că nu ai o linie în creier.
 Nu știi?
 Nu, știi? Cu cât e mai creț creierul cu atât mai bine.
 Important este să nu fie drept.
 Cu cât are mai multe contorcionări pe acolo, cu atât e mai
 eficient.
 Bun, dacă linia asta a timpului este o metaforă, ce exprimă
 ea?
 Modul în care ne raportăm, nu doar la timp, ci la tot ce în
seamnă viața noastră.
 Deci, e o metaforă extrem de bogată.
 Când mă gândesc la linia timpului meu, la linia vieții mele
 și spun...
 Viitorul meu este întunecat.
 Eu de fapt ce fac?
 Am proiectat o linie a timpului
 și îl văd întunecat
 drumul pe linia timpului respectiv.
 Păi dacă e întunecat și eu îl văd așa,
 ghici ce?
 o să-mi planific, să-mi sabotez întreaga mea viață, vizitor
ul meu,
 ca să respect planificarea.
 Dar dacă spun
 că linia vieții mele este puternică
 sau este sclipitoare,
 să vizeți că e deja un alt mesaj despre proprietă viață.
 Ieri am lucrat aici niște exerciții pe linia timpului
 și astăzi una din colegele voastre a venit la mine și mi-a
 zis
 îți mulțumesc pentru că el ieri mi s-a luminat ceva.
 Înțelegi? Mi s-a luminat ceva.
 Noi folosim aceste remarci ca și cum sunt așa, normale.
 Dar vreau să vă uitați la ele ca cea ce sunt în realitate.
 Sunt niște metafore.
 Și aceste metafore exprimă lucruri despre cum procedează m
intea mea cu acea viața mea.
 De fapt, ce-a făcut? A pus lumină pe linia timpului tău.
 Poți să pui lumină.
 Pentru că NLP-ul zice, bun, dar oamenii fac asta în mod
 natural.
 Zic, mi s-a luminat perioada aia din viață, am o perioadă
 mai luminoasă.
 Am o perioadă mai întunecată, zice altcineva.
 Și deștia din NLP spun, bun, dacă lucrurile astea se întâm
plă, oamenii le fac, nu știu,
 își schimbă mentalitatea, întâlnesc o persoană care îi
 motivează,
 ceva se întâmplă în lumea lor interioară și ei încep să se
 adreseze,
 să vorbească despre propria viață ca și cum se luminează.
 Sau ca și cum se întunecă.
 Sau ca și cum se largez cu orizonturile.
 Dar de ce să nu o facem în mod conștient, asta zice NLP-ul?
 De ce să aștept întâmplarea că găsesc o carte care mă
 motiveasă, sau o întâlnesc o persoană?
 De ce n-aș putea să închid ochii și să construiesc senzați
ile alea, să construiesc ideea aceea că se luminează?
 Pentru că rezultatul final va fi asta, va fi faptul că eu î
mi schimb atitudinea în funcție de cum îmi văd linia timpul
ui.
 Și singurul element care contează în toată povestea asta
 este starea de transă.
 Pentru că dacă acum nu sunt în stare de transă, închid och
ii și zic
 Luminează-te, luminează-te, luminează-te!
 Colorează-te, fă-te mai pute...
 Nu se întâmplă nimic.
 Pentru că eu nu sunt în poveste, eu nu sunt în metaforă.
 Eu sunt pe o scenă
 și în fața mea am desenat cu creion o linie.
 Dar nu e viața mea.
 Ca să funcționeze, ai văzut copiii când se joacă de-a ceva?
 Ei sunt complet imersați acolo.
 Cu fetița mea avem un covor în living și covorul ăla devine
 o barcă
 și camera, parchetul din jur, este un ocean.
 Și, băi, cât de periculoși sunt rechinii care se apropie de
 barca noastră.
 Înțelegeți cum faci?
 Aaaa, vine rechinul, salvează-mă, hai să te ajută acolo, nu
 lăsa că uite-te, ursulețul cade și îl mănâncă rechi...
 Intră complet acolo.
 Șlapul ăla de prin casă e rechinul. Un pui de rechin, e ad
evărat.
 Dar e rechin.
 Uită-te la copii cum intră în poveste.
 Când intri în poveste și tot ce face NLPU,
 când vorbim de transă, vorbim de această acceptare a poveșt
ii,
 acceptarea metaforei.
 Ziuă care s-a luminat,
 mi s-a lărgit orizontul, mi s-a aprins un beculeț.
 Toate acestea, gândește-te, sunt raționale exprimările aste
a.
 Nu. Le accepti ca și cum ar fi reale? Da. Atunci ești în po
veste. Atunci, dabia funcționează.
 În momentul în care... Gătește-te, cât de multe acceptăm
 noi asemenea chestii.
 De exemplu, când spui, e greu să învăț chineza.
 Doar această expresie, că e greu ceva...
 Poți să-l pui pe cântar? Să vezi cam câte kilograme are de
 greutate?
 Nu.
 Aseamna ca e o metafora.
 Ce vreau sa zic este ca sunt metafore cu care ti-ai obisn
uit si le accepti,
 desi nu sunt rationale, sunt metafore,
 si sunt metafore noi pe care ti-l aduce NLP-ul, cum ar fi
 linia timpului,
 pe care la inceput, poate in primele momente, nu le accepti
,
 ca ti se par, ce ciudatienii asta?
 Cum adică să mi se coloreze linia timpului? E tot o metafor
ă.
 Doar că cu asta încă nu te-ai obișnuit.
 În momentul în care te obișnuiești cu o metaforă,
 nu mai analizezi dacă e logică sau nu.
 Pur și simplu o accepti, ca pe toate celelalte pe care deja
 le accepti.
 Ceea ce vreau să vă spun este că folosind de mai multe ori
 linia timpului,
 gândindu-te mai frecvent la acest concept, va ajunge să fac
ă parte din cultura ta, din hartă ta mentală,
 și tot ceea ce se va întâmpla în mintea ta, pe linia timpul
ui, va fi cu adevărat o schimbare în viața ta.
 Doar că trebuie să te obișnuiești cu această nouă metaforă,
 pe care mulți oamenii o au deja.
 Se lucrează foarte fain cu copii, linia timpului.
 Imaginează-ți o ață, îi dai o ață și zicea asta e viața ta.
 Fă un nod acolo unde te doare pe tine cel mai tare.
 nodul acela metaforic reprezintă un nod al vieții.
 Când îți spun expressionul un nod al vieții,
 prin de la tine are sens, un pic, e un nod, e o încâlcitură
 în viața ta acolo.
 Știi ce trebuie să facă copilul după aceea?
 să desfacă nodul. Știi care e comanda pe care această metaf
oră
 e o dă? Că devine clară situația și devine ușoară.
 Pentru că a desfăcut nodul.
 Și zici, păi dar nu are cum să funcționeze lucrurile astea.
 Ei bine, psihicul nostru, și hai să zicem că
 Asta ar fi trebuit să fie o replică care să vă dau la final
ul zilei, ca să închidem cer cu ENALP.
 Tot ceea ce este psihicul nostru este conectat 100% cu tot
 ceea ce se întâmplă în exterior.
 Nu există o separare între cei în interiorul minții mele și
 cei în exterior.
 Absolut orice din exterior îmi construiește psihicul meu.
 Ca să vă dau o idee.
 Sunt lucruri care astăzi, în viața ta, sunt traumatice.
 Te sperie, te fac să suferi.
 Știi de ce? Pentru că nu sunt obișnuită.
 Acele lucruri, într-o altă cultură, dacă ar fi obișnuite,
 oamenii care trăiesc în cultura aia, trăind aceleași evenim
ente, n-au nicio treabă.
 De exemplu, gândește-te moartea.
 Cum ziceam, nu este subiectul tău preferat, te trezești dim
ineața, zici, a ce tare!
 Urmează peste ani de zile să mori, ia, hai să văd cum mă
 pregătesc de asta!
 Nimeni nu se gândește așa, dar de ce? Că e prea fain și z
ici, nu, las pe mai târziu, cei mai... desertul o să-l gust
 mai târziu.
 Nu. Nu-mi place, asa ca nu ma gandesc la asta.
 Exista culturi, inclusiva noastra in trecut, care percepeau
 complet diferit moartea.
 Si nu aveau nicio spima a mortii, nu aveau nicio treaba cu
 moartea.
 Pe noi, unele lucruri ne dor.
 De exemplu, hai să luăm altceva.
 Asta cu moartea e șocant și oamenii o consideră un non-sub
iect de discuție.
 Nu este ceva ce trebuie discutat.
 Nici la un curs, nici la o petrecere cu prietenii,
 nici la o petrecere cu prietenii nu te apuci să discuți des
pre moarte.
 Ce facem la petrecerea asta?
 Păi ne jucăm și vorbim despre moarte.
 Nu prea se întâmplă. Ați auzit multe petreceri cu tema asta
? Halloween-ul poate eventual.
 Dar vă dau alt subiect.
 Situatii în relația de cuplu, în care unul dintre parteneri
 se duce cu altcineva.
 Păi, de capul meu, nesimțitul, nesimțitul, dar cum să fac a
șa ceva?
 Există culturi, societăți, antropologii vorbesc de faptul
 că de-a lungul istoriei au existat alte mentalități legate
 de subiectul ăsta
 în care oamenilor li se părea complet normal lucrul ăsta.
 Adică nu era nimic straniu în așa ceva, era o normalitate.
 Într-acea societate în care aceste lucruri erau normale,
 această situație nu implica conflicte, că era normală.
 Nu acum în la noi, în societatea noastră.
 Crează conflicte sau nu crează conflicte?
 Ce vreau să vă spun, de fapt, este că nimic din ceea ce în
seamnă exterior nu este separat de ceea ce e în interior.
 Nimic din ceea ce e în interiorul minții noastre nu este
 separat de ceea ce e în exteriorul minții noastre.
 Linea timpului, evenimentele din viața ta, și când, nu știu
, când se aprinde becu într-o cameră, lucrul ăsta îți
 influențează starea emoțională
 și îți influențează modul de gândire și îți dă un mesaj.
 Când mergi pe stradă și cineva urlă, țipă, se ceartă doi,
 deja ți-ai influența viața.
 Când vezi o emisiune la televizor, deja are un impact asup
ra vieții tale.
 Totul în interiorul nostru este o rezultantă a ceea ce ved
em, auzim, în exteriorul nostru.
 Deci, creierul tău, psihicul tău, nu se termină aici.
 Aici doar începe.
 El se duce și cuprinde totul în jurul tău.
 Asta înseamnă că poți să te folosești de absolut orice din
 jurul tău ca să schimbi
 ceva în interiorul tău.
 Au zis cineva de conceptul de constelații sistemice?
 Nici nu cred ca-l mai predau la Master atunci, cam toata l
umea stie ce rost mai are.
 Conceptul de constelatii sistemice a fost un concept pe
 care eu l-am urat.
 Pentru ca era singurul lucru din NLP pe care nu il intelege
am.
 Dar nu pentru ca nu il intelegeam in luram, ci luram pentru
 ca nu il intelegeam si functiona.
 Adică măcar putea să nu funcționeze, să-mi facă pe plac și
 să nu funcționeze.
 Bă, nu îl înțelegi, nu funcționează, deci e ok.
 Problema mea era, nu îl înțeleg și funcționează.
 De acolo îmi venia problema.
 Constelațiile sistemice ce zic?
 Spun că tot ceea ce este în exterior
 este
 mintea noastră.
 Și că totul este conectat.
 Și la constelațiile sistemice se întâmplă niște lucruri la
 nivelul subconștientului colectiv,
 pentru că, da, ăsta e nivelul de master, accesăm deja sub
conștientul colectiv cu constelațiile sistemice.
 Și în momentul în care, în mintea ta, tu zici, eu vreau să-
mi rezolv o problemă prin constelații sistemice.
 Și zici, vreau să te rog pe tine să fii mama mea, pe tine
 să fii mașina care am pierdut-o în accident,
 Pe tine să fii casa mea, tu să fii jobul, tu să fii bunicul
, tu să fii copilul.
 Și așa mai departe.
 Se întâmplă ca în timpul acelei constelații care pare magie
 sau prostie,
 depinde de unde te uiți.
 Depinde de unde te uiți, doar.
 Dar multe lucruri în viața noastră sunt așa până când înțe
legi cum funcționează.
 lucrurile, oamenii, să spună replici care pentru tine să
 creeze noi perspectiv.
 Să zici, bă, dar niciodată nu mi-am dat seama că de asta s-
a întâmplat.
 Niciodată nu mi-am dat seama.
 Poți să vă dau un exemplu?
 Făceam o constelație cu colegi de ai voștri într-o generaț
ie anterioară,
 și în timpul constelație persoana care era acolo să-și rez
olve o problemă
 Spune, uite, vreau sa te rog sa fii unchiul meu, pentru ca
 nu inteleg ceva, o relatie cu...
 Vreau sa fiu unchiul meu.
 Si omul, colegul zice, ok, eu o sa fiu unchiul.
 Si oamenii lucrau, se miscau in constelatia aia si la un
 moment dat, pe unchi, incepe sa il doara genunchiu.
 Zice, nu mai pot, trebuie sa ma pun jos, ma doare genunchiu
 de mor, nu mai suport.
 La care persoana din constelatia incepe sa planga.
 Și îmi spune după aceea, pentru că nu trebuie să spui tutur
or, pentru că îi influențezi.
 Ori, personajele din Constelație, deși ăsta e Unchiul, celă
lalt e mama, celălalt e nu știu cine,
 au roluri, ei nu știu cum e persoana pe care o joacă, nu?
 Nu primesc un scenariu.
 Și îmi spune, Unchiul meu a avut probleme la piciorul ăla
 și i-a tăiat piciorul de la genunchie în jos.
 Păl-al durea piciorul exact acolo să moară.
 Sunt multe asemenea situații.
 Întrebarea este cum de funcționează, de ce?
 Sensizați?
 Aparnam, nu știu.
 Există o conectare la nivelul subconștientului colectiv înt
re noi?
 Sau vă creeți că e întâmplător că ne-am regăsit aici toți?
 Nu e nicio întâmplare.
 Sunt doar valuri ale subconștientului, colectiv, care ni-au
 dus împreună.
 Cum funcționează asta? Habar nu am.
 Mi-a luat câțiva ani buni
 să accept că ceva funcționează și eu nu pricep.
 A trebuit să fac terapie cu mine.
 Băi, n-am înțeles cum funcționează. Și m-a stresat teribil.
 Am zis, eu nu fac așa ceva.
 Și am, bineînțeles că, dorind să înțeleg, m-am băgat în
 constelații.
 Adică, trebuie să văd, trebuie să demonstrez că nu funcț
ionează.
 Și am reușit exact pe dos.
 Să-mi demonstrez mie că funcționează.
 Cum? Nu știu.
 Asta e un element.
 Însă concluzia mea, după toată povestea asta, și cu const
elațiile, și cu metaforele,
 este că totul în viața noastră ne influențează viața.
 Orice lucru... nu știu dacă vă sună cunoscut conceptul de
 univers holografic.
 Ce e o hologramă?
 Ai văzut holograme, măcar prin filme?
 Ei, o hologramă este o proiectie laser, care fii atent.
 Cea mai mică bucățică din hologramă conține toată hologramă
.
 Deci holograma este o reprezentare în miniatură a unui înt
reg.
 Dacă iau din întregul ăla...
 Nu știu, acum sunt o holograma. Pe șcene a apărut holograma
.
 Eu, de fapt, stau la hotel și dorm.
 Mă rog, ăla-i Horia.
 Nu știu dacă dorm, e glumea.
 Dacă ai luat o bucățică, cât de mică, din holograma asta și
 o mărești,
 E aceeași hologram în mare.
 Așa este viața noastră.
 Linea timpului este viața ta.
 Doar că pusă pe o linie.
 Linea timpului asta este.
 E întreaga ta viață pusă pe o linie.
 Acum câțiva ani mă întorceam de la Iași, la Timișoara.
 Nu semn un curs de înălpeni Iași.
 M-am întors de la Iași și pe la aproape de aterizare,
 la Timisoara, avionul a intrat într-o furtuna
 și a dat un fulger în avion.
 În momentul ăla, a fost cam filme.
 Oameni au început să urle, bagajele au căzut, avionul s-a
 scuturat foarte puternic.
 Mă țineam cu mâinile de mânelele de la scaune, se vede și
 acum
 am printa degetelor mele in manerele alea de metal.
 A durat cateva minute, mi s-a parut ca dura zile
 si la un moment dat a coborat avionul, a coborat foarte jos
, sub norii respectivi.
 Ati observat ca de obicei cand sunt turbulente, echipa din
 avion anunta
 ma rugam sa va relega scinturile ca urmeaza, ma n-au anunta
 nimic.
 A fost singura data cand avionul a aterizat fara ca pilotul
 sa zica un cuvant.
 Vorbesc serios, nimeni n-a mai zis niciun cuvant.
 Deci, a fost o senzatie de panica...
 Cam film a fost.
 Adica, era lumina, zburam, si brusc s-a facut noapte.
 Si atunci a intrat in norul ala.
 Si atunci a lovit...
 Fulgerul.
 Am coborit din avion,
 Voi imi tinea chiloții pe mine ca să nu cadă.
 M-am coborât din avion
 și am ajuns acasă.
 Și mi-am dat seama
 că poimâine urma să mă urc în alt avion.
 Și am zis, e, eu și Superman, dacă nu merge avionul, zburăm
. Mare scofal.
 Băi și-a venit ziua de poimâine.
 Mi-am făcut bagajul frumos, m-am dus la aeroport
 Și începeam să înghit în sec, pe măsură ce mă apropiam de
 avion.
 Eu care ador zborul. Îmi place.
 Și m-am urcat în celălalt avion. Trebuia să vin încoace că
tre București.
 M-am urcat în avion și, ca de obicei, nu luam loc la geam
 ca să mă bucur de privelişte.
 Și în timp ce avionul decola, eu mă uitam pe geam și în m
intea mea era...
 Păi, dar dintotdeauna a atremurat așa avionul.
 Mă uitam pe aripă, eram într-o zonă în care vedeam aripa și
 ziceam,
 hai de capă mă, parcă n-are toate șuruburile.
 Băi, dar elicile au făcut tot timpul zgomotul ăsta și nu
 sunt...
 Se scutură cam prea tare, ăla.
 Și-a decolat.
 Și mi-a înțeles că mai are... la zisut, mai flambiază un
 pic, avionul.
 Depinde de avion, da.
 Și ziceam, băi niciodată nu am făcut așa.
 E prima oară când tremură în halul ăsta avionul.
 După vreo 2-3 minute de panică, mi-am dat seama că eram eu.
 Că nu era bietul avionului, n-avea nimic.
 Doar că am zis, stai o secundă, fii atent.
 Evenimentul de acum 3 zile, ce-a făcut?
 traduce-ți-mi în termeni NLP.
 Te-a marcat, nu e în termeni NLP.
 Ce a făcut?
 A schimbat semnificația, deci a fost un eveniment.
 Asta e linia timpului.
 Eu eram în al doilea zbor, evenimentul se întâmpla se aicea
, da?
 Ce a fost aici, a schimbat modul în care eu interpretam luc
rurile. Asta se întâmplă.
 Când tu treci printr-un eveniment dificil, acel eveniment
 devine ca un fel de filtru pentru ce urmează.
 Și îmi filtrează lucrurile și le modifică.
 Și eu, următorul eveniment, l-am perceput...
 Erau aceleași mișcări.
 Același zbor.
 Ceea ce cu 3 zile înainte
 mă făcea să mă simt în al nouălea cea ce fain zboare avem.
 Eeea, eeea, eeea.
 Acum era...
 Asta înseamnă pericol.
 Să zisă ați?
 Schimbase semnificația.
 Schimbase semnificația.
 Ce e de făcut?
 pentru că urma să zbor și la întoarcere, și peste o săptăm
ână iară, și peste o săptămână iară, și peste o săptămână i
ară.
 Adică, depindeam, jobul meu depindea de avion.
 Ce era de făcut?
 Să renunt să mai zbor, pentru că la cum mă simțeam în
 momentul ăla,
 dacă mai dura, intram în atac de panică.
 Îmi venea să trag semnalul de alarmări să zic, eu cobor la
 prima.
 Asta era senzația, deci era o senzație de anxietate teribil
ă dată de un eveniment cu câteva zile înainte.
 Ce am făcut în momentul ăla? Am zis ok, hai să scot semn
ificația asta de aici să nu mă mai influențeze.
 Și vreau să vă dau o metodă
 extrem de simplă.
 Fii atent ce am făcut.
 Mi-am vizualizat plutind în fața mea linia timpului, pentru
 că nu prea puteam să mă plim pe acolo.
 Nu?
 Nu prea puteam să mă duc pe acolo, atunci am zis, ok, o văd
 în fața mea.
 Bun.
 Unde sunt acum?
 A, uite, fii atent, în scena asta eu acum sunt în prezent.
 A, si stau aici in avion si ma bip pe mine de frica.
 Bun.
 Cu 3 zile, 2-3 zile inainte, ce faceam?
 Ma tineam de avion sa nu cada.
 Bun.
 Vad scena aia, cand ma uit acolo vad panica, vad momentul
 in care s-a instaurat un nou inteles
 despre ce inseamna zburat cu avionul, si fi atent, smech
erie.
 Am zis, da dacă iau o foarfecă și tai bucata aia din filmul
 ăsta.
 Și am luat o foarfecă, am zis, ok, tai segmentul ăla, de z
bor.
 Atât, bucățica aia.
 Și unesc capetele. Vă amintiți?
 Diapozitivele, filmelelea pe care le rulam când eram...
 Bine, nu toți își aminte.
 Unii nu erau nici programați să apară
 când erau dia pozitive din alea, nu știu cum se cheamă, dia
 pozitive?
 Diafilme, așa, mulțumesc, diafilme, da.
 Mâna sus cine nu știe ce-s diafilmele.
 Eh, ați văzut? Sunt care nu știu ce-s diafilmele.
 Diafilmele sunt un fel de Netflix
 pentru oamenii peșterilor.
 ...
 Da.
 Efectiv am tăiat o secvență și ană liniți-mi lipesc capete
le.
 Și acum mă uit la linia timpului în perioada respectivă făr
ă bucata aia.
 Bineînțeles că o parte din mintea mea știa evenimentul,
 dar o altă parte din mintea mea scăpase de evenimentul ăla.
 După ce am făcut asta, am deschis ochii și am putut să mă
 bucur de tot zborul.
 Bineînțeles că mi-amintesc momentul.
 Dați să simțiți diferența între panică și cum vi l-am po
vestit eu?
 Evenimentul respectiv?
 Pentru că mă simt, mă amuză evenimentul doar pentru că am ș
ter segmenta în care m-am înfricoșat de eveniment.
 Am scos-o din film.
 Știu că e acolo, dar e acolo...
 ...ca o amintire.
 Nu mai este acolo ca o trăirea în prezent.
 Pentru că de acolo. S-am în film, eu o trăiam.
 Știți acele filme pe care le vezi seara și dimineața ai uit
at de ele?
 Știi că te-ai uitat la un film? Știi aproximativ subiectul.
 Păi, dar...
 ...mi nu îți mai amintesc foarte clar.
 Că nu era atât de important.
 Cam așa e senzația după ce ai scos ceva de pe linia timpul
ui.
 De ce funcționează?
 Pentru că i-am dat...
 Am făcut ca pentru mine, ideea de linea timpului să fie
 reală.
 Eu am crezut în metafora. Cred în metafora aceea cu linea
 timpului.
 De aia funcționează.
 Dacă aș zice, este o hârtie, este o linie trasă pe jos, n-
ar funcționa.
 Când tu te plimbi pe linia timpului, tu trebuie să te plim
bi ca și cum ai avea o mașină a timpului prin viața ta.
 Nu să te plimbi pe podea.
 Să simțiți mica nuanță de aici.
 Ceea ce e în mintea ta, e realitatea.
 Dacă...
 Când te joci cu copilul, mă joc cu copilul, da?
 Și suntem pe barcă în mijlocul oceanului,
 dacă eu i-aș spune, ăsta e un șlap, nu este un rechin,
 ăsta este un covor, nu este o barcă, iar ăsta este parchet,
 nu este oceanu,
 cum ar fi pentru ea?
 Ar fi banal,
 rațional,
 însă ea trăiește experiența
 pentru că acceptă metafora respectivă.
 Toată psihologia noastră se rezumă în aceste cuvinte.
 Ce accepti din metafora vieții tale devine realitate pentru
 tine.
 Când tu accepti metafora, tu poți să te folosești de ea.
 Când nu accepti, nu funcționează.
 Pentru tine funcționează, pentru tine nu funcționează.
 Aceeași tehnică.
 Asta este psihologia. Nu este chimie, ca iau apa si pun ac
est sulfuric si explodeaza chiar daca nu-mi place, chiar d
aca-mi place, chiar daca vreau, chiar daca nu vreau.
 Nu. Psihologia este subiectiva. Adica, tu o faci sa
 functioneze. Psihicul tau functioneaza pentru ca e ceea ce
 tu accepti.
 Cum?
 Da, exact. Bun, vreau să trecem la un alt subiect. Spuneți-
mi, e mai clar cu linia timpului cum stau lucrurile?
 Sunt foarte multe tehnici pe linia timpului. Linia timpului
, timeline, metoda creată de Ted James, poți să-ți faci lic
ență de terapeut pe metoda asta.
 Adică, eu de exemplu, a fost prima metodă pe care am stud
iat-o în extenso.
 Adică să înțeleg și să o decodific să folosesc în toate
 formele ei.
 Gândiți-vă că am lucrat la un moment dat cu o doamnă din
 Israel, o româncă care trăia în Israel,
 care și-a pierdut trei băieți în războiul dintre Palestina
 și Israel cu anii în urmă.
 Nu-i vorba de situația de azi, de acum, ați văzut că și
 acum e război la ei.
 trei copii să-ți moară în război, erau soldați.
 Și au murit toți trei în atentate.
 Și anul momentul în care povestea despre asta,
 nu putea să se controleze, deci plângea instant.
 Și atunci, ce am făcut? Am făcut o tehnică similară pe lin
ia timpului cum am făcut ieri.
 I-am zis, ok, du-te înapoi și când ajungi aproape de perio
ada aia,
 imaginează-ți că vezi de sus, treci peste perioada aia.
 Și fii atent aici, ascultă cum mi-am zis, asta e iarăși com
andă de nivel master, da?
 Imaginează-ți că treci peste perioada respectivă, ea ascult
ă comanda de aici.
 Treci peste perioada dificilă din viața ta.
 Doar că eu i-am legat-o cu linia timpului.
 Și am zis, treci peste zona aceea.
 Și ea ce-a făcut?
 Pentru că era într-un exercițiu, a trecut peste, bravul,
 mulțumesc!
 A trecut peste!
 Lucru care a devenit pentru ea faptul că poate să treacă p
este.
 pentru că altfel nu mai sunt mai supravesc, am mai avea înc
ă o fată și
 fata avea nepot, trebuia să-i ajung, adică
 ea voia să treacă peste
 doar că zicea
 nu pot, nu pot
 și am zis perfect, nu trebuie să faci
 hai să facem doar un exercițiu, e doar un exercițiu
 ți-ai zisat? E doar un exercițiu
 Doar că eu știam că nu e doar un exercițiu.
 Exercițiu ăla ce era miniatura vieții ei.
 Era o viața ei în miniatură, era comprimată pe o bucățică.
 Dar era tot viața ei, vă amintiți hologamele?
 Orice mică modificare într-o bucățică din hologramă modific
ă toată hologramă.
 Și eu îi modificam o mică bucățică din hologramă.
 Ziceam, trebuie doar în exercițiu să treci peste.
 Voi vă dați seama de mesajul care e aici?
 Doar aici, în exercițiu, tu trebuie să treci peste.
 Nu te stresa, nu îți cer să treci peste în viața reală, do
ar în exercițiu. Hai să vedem.
 Și mergea pe linia timpului și cu cât se apropia...
 O vedeam cum începe să tremure.
 Ziceam, perfect, acum imaginează-ți că te ridici deasupra
 momentului,
 zbori deasupra momentului și cobori după momentul ăla.
 Cum a fost?
 Greu.
 Difficil.
 Mai facem o dată.
 Mai facem, dacă vrei tu.
 Imi zic, da, te rog.
 Fă-o pentru mine.
 Și am mai făcut-o o dată.
 Și iar.
 Și acum cum a fost?
 Parcă un pic mai bine.
 Și acum cum a fost?
 Parca un pic mai bine.
 Pana cand a putut sa mearga prin moment.
 A putut sa mearga prin moment.
 Si l-a depasit.
 Si zic...
 Ascultati.
 Cum te simti acum ca ai depasit momentul ala?
 Pe linia timpului.
 Nu stiu cum ma simt, dar...
 Am putut sa trec peste.
 Asta era mândria ei, că a putut să treacă peste.
 Pentru că băieții ei nu ar fi vrut că ea să sufere din cau
za morții.
 Ar fi vrut să se ocupe în continuare de familie, de cine a
 rămas în familie.
 Și asta tot cu linia timpului am făcut.
 Pentru că i-am sugerat ideea că e doar un exercițiu.
 În realitate, eu știam că nu e doar un exercițiu.
 Eu știam că dacă ea merge pe linia aia, ea va merge prin
 viața ei, va călători prin viața ei.
 Dacă tu ai putea să călătorești prin viața ta și ai putea
 să te întorci într-un moment din viața ta
 și ai putea să lași acolo, să-ți lași ție acolo, un cadou,
 un object,
 Ce obiect ți-ai lăsat ție în acel moment al vieții tale?
 Un obiect. Ia gândește-te.
 Du-te într-un moment din viața ta, unde ai avut o situație
 complicată.
 Și ar trebui să-ți lași cadou un obiect. Care ar fi obiect
ul pe care ți-l ai face cadou?
 un simbol, ceva care conține pentru tine o semnificație
 aparte.
 Hai să vedem cine îmi zice. Un avion.
 O sabie, bun. O clepsidră.
 O jucărie, un manual de NLP, bun.
 Persoanele care nu s-au gândit încă pentru că au zis,
 eu nu vreau să fac exercițiu ăsta,
 ce? Și-ar lăsa?
 O bie?
 O bijuterie, super!
 O floar, ok.
 Să știți că și eu și Horia ne dăm seama
 când nu faceți un exercițiu.
 Nu v-am spus asta niciodată.
 Ne dăm seama de fiecare dată.
 Deci, niciunul dintre voi
 nu a putut în toate lunile ăstea
 să ne facă să credem că ați făcut mental ceea ce noi v-am
 cerut, dacă n-ați făcut.
 Atât de simplu este, să ne dăm seama.
 Însă singurii care pierd la acest lucru, sunteți voi.
 Pentru că investiți timp, investiți bani, care înseamnă e
fortul vostru,
 că ați muncit pentru ei, și schimbările sunt minime.
 V-ați obișnuit cu schimbări minime în viața voastră.
 Vreți prea puțin de la voi. Cereți prea puțin de la voi. De
 aia nu faceți exerciții.
 Ziceți, eu dacă mi-am luat atâta, sunt mulțumit. Nu, tu tre
buie să-ți iei mult.
 Pentru că noi vă dăm mult.
 Și vă luați încă prea puțin. Vă luați încă doar cantități
 mici.
 Nici.
 Și asta, nu din...
 Ați găsit și...
 Poți să vă citesc un pic gândurile?
 Ați găsit și scuza perfectă.
 E prea complicat.
 E prea complicat și nu înțeleg.
 Deci, nu pot să îmi iau mai mult de atât.
 Dar nu asta e adevărul.
 Pentru că dacă ar fi complicat, ar fi complicat pentru toți
.
 Dar tu crezi că e doar pentru tine complicat.
 că, de fapt, crezi că nu poți.
 Crezi că nu meriți.
 Crezi că nu e pentru tine
 și că beneficiezi de ceva, dar prea puțin.
 Și te văd când gândește asta, pentru că e intr-în trănsă.
 Când eu spun un lucru care ți se potrivește,
 faci așa cu capul sau așa.
 Și îmi dau seama că în momentul ăla ai căutat în interiorul
 tău
 și te duci automat în trecut în momentul în care ți s-a sp
us lucrul ăsta,
 că nu meriți.
 Poate nu cu cuvintele astea, dar ți s-a demonstrat cum a f
ost ales altcineva în locul tău.
 Ăsta a fost demonstrat, asta a fost mesajul.
 Când erai copil și erai cu prietenii să vă jucați ceva și l
-a ales pe celălalt în echipă, tu ai aflat că nu meriți.
 Nu a trebuit să ți dă, tu nu meriți. Nu.
 Dar trebuie să se întâmple aceste mici lucruri ca tu să con
știentiți, să crezi că nu meriti.
 Astăzi ești aici în sală și intri în transă în momentul în
 care ceva îți spun și tu zici
 Da, pe mine nu mă prinde asta, că e cam complicat. Eu vreau
 ceva mai simplu.
 Dar de ce vrei mai simplu? De ce vrei mai simplu?
 Vorbeam zilele trecute cu un prieteni care preda psihologie
 la universitati mari,
 si din tara si din străinătate.
 Si mi-a zis,
 in ultimi ani,
 copiii au impresia ca înțeleg, ca învață,
 dacă văd un film de 30 de secunde.
 Dacă fac efort mental,
 Le se pare că ceva nu e regula.
 M-am mai învățit.
 Nimic nou nu intră în mintea noastră fără să avem senzația
 de efort mental.
 Când nu simți efort mental, ești în zona de confort.
 Adică ești tot cu informațiile pe care deja le știai.
 Când nu simți efort mental, ceea ce îți spun eu doar îți
 confirmă ceea ce deja știai.
 Nu îți aduce ceva nou.
 Efortul mental este lărgire de hartă mentală.
 Când tu zici, mă, da, bă, dar ce fain a zis ce le-a zis Mar
ius Cuhoria, mă, genial, așa îmi place de ei,
 n-ai învățat nimic nou.
 De fiecare dată, când îți place de noi, n-ai învățat nimic
 nou.
 Pentru că faptul că îți place de noi nu e altceva decât o
 confirmare a ceea ce știai deja.
 Înveți ceva nou când nu-ți place de noi.
 Când te chinuie, Marius Cuhoria, când te chem și zic
 Închide ochii și gândește-te la asta.
 Și tu zici, aha, m-am gândit, mie teamă.
 Simți frica, da.
 Și zic, băi, te mint singur, că nu te gândești la ce zic eu
.
 Nu, nu, că mă gândesc. Și zic, minte pe altul.
 Înțelegeți?
 Dar tu te minti singur, de fiecare data cand refuzi efortul
 de a integra o informatie pe care o consideri complicata,
 dificila.
 A fost probabil una din singurele mele desteptaciuni din to
ata viata. Eu nu sunt prea destept.
 Am avut un moment de deșteptăciune.
 În momentul ăla a sunat așa.
 Lucrurile care sunt de folos în viață
 sunt acele lucruri pe care alțile vor considera greu de înț
eles.
 Asta a fost momentul meu de deșteptăciu.
 Nu l-am... poate că le-a mai fi zis cineva.
 Păi, dar a fost sclipirea mea.
 A zis, lucrurile care sunt utile, valoroase în viață
 vor fi acele lucruri pe care ceilalți refuză
 să le învețe, să le înțeleagă pentru că le se par grele.
 Deci ce am eu de făcut din asta?
 Să mă ducă exact pe acele lucruri care mi se par dificile
 și grele.
 Alea trebuie să le învăț.
 Când e ceva greu, hop și Marius!
 Cam asta e mentalitatea mea.
 Dacă măcar un pic pot să vă dau din mentalitatea asta, urme
ază acum.
 Pentru că ce urmează să facem acum, o să vorbim despre unul
 din subiectele cele mai...
 Un subiect care mie îmi place enorm din NLP și care este de
 fapt...
 Este de fapt, baza, fundația NLP-ului la nivel mondial.
 Și o aflați la modulul acesta.
 la primul sau la încălzire, la preludiul pentru ceea ce ur
mează pentru unii dintre voi.
 Știu că unii vor mai mult, unii și-au luat ce au avut nevo
ie până acum.
 Ei, acest concept se numește microstrategii.
 De fapt, geniul NLP-ului și genul lui Bendler
 e remarcabil la a identifica acest concept, nu celelalte.
 Pe Bendler nu-l interesează aproape nimic altceva din NLP
 decât acest element, micro strategiile.
 El zice, ăsta e NLP, restul e dantelă, garnitură.
 Deci NLP-ul este microstrategie.
 Doar că, pentru a putea să înțelegi conceptul de microstr
ategii, trebuie să înțelegi toate celelalte.
 Pentru că celelalte lucruri îți permit să ai percepția dest
ul de fină ca să se izezez microstrategiile.
 Ce sunt microstrategiile astea?
 Fii atent!
 Hai să facem niște experimente. Microstrategiile se învață
 experimentând.
 Pe scurt, o microstrategie înseamnă ceea ce faci tu în m
intea ta pentru a avea orice rezultat.
 Asta înseamnă microstrategie. Nu înseamnă ce știu, ce am în
vățat,
 ci cum anume îți folosești mintea pentru a obține un rezult
at, orice rezultat.
 Și când zic orice rezultat, rezultat poate să însemne, de
 exemplu, trezirea ușoară dimineața.
 M-am trezit ușor dimineața. Sunt persoane care se trezesc
 foarte ușor dimineața, nu au nicio treabă să trezesc.
 Sunt persoane care se trezesc greu dimineața. Perfect,
 super, bun.
 Pentru oricare din aceste lucruri ai o strategie mentală.
 și ca să te trezești ușor și ca să te trezești greu.
 Sunt persoane care în momentul în care se duc la restaurant
 și trebuie să decidă, să-și aleagă ce pizza să-și comande.
 E o muncă în sine, adică mai bine să ar duce și ar face ei
 pizza decât să trebuiească să aleagă.
 E dificultate acolo, e greu.
 Sunt persoane care își aleg foarte ușor ceva, o haine, o
 pizza, orice.
 iau o decizie ușor, ok, ăstea sunt microstrategii, ăstea
 sunt.
 Ce se întâmplă în creierul meu ca să obțin ceva, se numește
 microstrategia.
 Nu există nimic altceva mai puternic ca să schimb modul de
 gândire al unui om în loc de microstrategiile astea.
 De exemplu, vreau să te gândești, e ceva care îți face poft
ă?
 Nu știu, o mâncare, ceva. Ai o mâncare care îți face ciocol
ată, savarină, o salată verde.
 Da? Ok, orice.
 Mici cu bere, perfect.
 Bun, hai să facem în felul următor.
 E cineva care fumează? Nu acum, în secunda asta, da?
 În general, așa. Ok, perfect.
 Ca să fumezi, ai la rândul tău o strategie.
 Adică, faci cumva.
 Și fii atent. Doar vă dau exemple prima dată, ca să înțele
geți ideea de microstrategie.
 Păi, să zicem așa, poți să iau exemplu cu fumatul?
 Ok.
 Lucram cu o persoană care fuma și vrea să se lasă de fumat.
 Și ziceam, bă, învață-mă cum să devin și eu fumător.
 Nu ce ai nebunit?
 Zic, nu, să zicem că vreau să devin fumător.
 Învață-mă ce e în mintea ta, cum derulezi lucrurile în m
intea ta ca să îți vină să fumezi.
 Și fiată-n ce se întâmplă. Atenție!
 Micro-strategiile sunt ca niște mici programe de computer
 pe care tu le dezvolți, dar le poți da și alțora.
 Adică, dacă tu ai un program bun pentru ceva, eu ți-l aflu
 pentru că știu NLP și îl preiau sau îl dau mai departe.
 Asta se numește modelare, să faci la Master.
 Modelarea este, printre cele mai valoroase lucruri din NLP,
 de ce?
 Pentru că îmi scurtează extrem de mult timpul de învățare.
 însă ca să pot să fac modelare trebuie să învăț ce?
 Să identific strategiile pe care le folosește omul respect
iv.
 Așa că noi astăzi facem doar despre a identifica strategii.
 Nu o să facem despre modificare, strategii,
 dar la nivel de practicii, și on trebuie măcar să știu
 să le pot identifica, să pot să îmi observ mie strategia.
 Și fii atent.
 Lucrez cu persoana respectivă care fumează.
 Zic...
 Cum știi
 că trebuie să-ți-a prins o țigară?
 Zice, cum adică, cum știu că trebuie să-mi aprind o țigară?
 Mi-a aprind o țigară și gata.
 Zic, na na na na na.
 Hai să intrăm în mintea ta.
 Îi zic, pune-te acolo pe masă.
 Eu mi-ascut instrumentele, tu pune-te pe masă.
 Glumesc.
 Îi zic, perfect.
 Hai să derulăm un pic filmul înapoi.
 Când de obicei îți dorești să fumezi?
 Zice, păi, de exemplu, după ce termin o ședință.
 Atunci îmi vine pofta să aprind o țigară.
 Zic, perfect.
 Când mai exact începe ții să declanșează pofta?
 Păi, de obicei, când șeful zice, gata, am terminat,
 atunci parcă îmi caut pachetul de țigari.
 Ok, bun.
 Păi și ăla-i singurul moment? Zice nu, dar e un moment frec
vent, e un moment care se repetă.
 Zic, perfect, noi luăm de ăsta.
 E posibil ca pentru fumați să aibă mai multe strategii, dar
 asta este pentru acea persoană, era una mai frecventă.
 Zic, bun.
 Ce anume determină declanșarea aia?
 Imaginea sefului? Nu.
 Ia imagineaza seful ca spune, dar nu auzi nimic.
 Nu. Dar daca i-auzi vocea?
 Ba da. Cand i-aud vocea, e ceva care aia ma activeaza.
 Aud vocea ca gata s-a terminat, are el asa o inton, atunci
 ma...
 Si dupa aia ce faci?
 Poi imi caut pachetul.
 Zic, de unde stiu unde e pachetul?
 Zice, pai stiu in mintea mea unde l-am pus, in buzunar.
 Cum stia asta?
 Pai il vad in mintea mea ca l-am bagat acolo.
 Ok, deci, auzi vocea sefului, vezi imaginea pachetului si
 apoi?
 Pai apoi imi spun ca n-am fumat inainte de sredinta.
 Ok. Îți spui că n-ai fumat de dinainte de ședință,
 contează pe ce ton îți spui asta?
 Da. Ia, hai să testăm niște ton.
 Fă toate astea în minte.
 Pe ce ton îți spui? Păi, pe un ton serios.
 Și dacă îți spui pe un ton amuzant, a, nu, atunci nu îmi
 declanșează.
 Deci doar pe un ton serios. Bun. După aia ce faci?
 După aia mă văd cu țigara în mână, cum mă duc la găl.
 te vezi asociat sau disociat?
 Ah, nu, nu, ai dreptate.
 Vad tigara cum se apropie de gură.
 Deși încă n-ai scos. Nu.
 Pe de ce? Pentru că toate se întâmplă foarte rapid.
 Și când te vezi cu tigar,
 ala e momentul în care pun, mă, n-am mai aprind tigara, am
 ieșit afara și fumez.
 Deci, ce am făcut?
 Am identificat niște secvențe
 pe care le scriu.
 Atât de matematică este... matematic, mă rog, nu știu, zice
ți-vă-i.
 Un auditiv extern, ce crezi că e asta? Vocea șefului.
 Auditivul extern, gata s-a terminat și dința.
 Ce urmează după gata s-a terminat și dința? Ah, mai era ce
va, scuze. Mai era ceva după auditivul extern.
 Era o senzație, zice el.
 Mă apucă o senzație.
 Ce senzație?
 O senzație plăcută sau neplăcută?
 Nu e chiar plăcută, e așa ca o nevoie.
 Senzația aia e un kinestezic cu minus.
 Kinestezic, adică senzație cu minus în sensul că nu e plă
cută.
 E neplăcută.
 Chinestezi cu ala cuminu, senzația aia, mă face, îmi apare
 în minte imaginea pachetului.
 Este vizual amintit.
 După aceea, vede imaginea pachetului, își spune, ce își sp
une, dialog intern, își spune, n-a mai fumat de mult,
 de mult si...mai intre aici...
 Visual construit.
 Visual construit adica ma vad aprins in tigara.
 E o imagine noua pe care si o proiecteaza.
 Asta este strategia acelei persoane de a fuma.
 Dupa ce se intampla etapa asta, e actiune.
 Trece la actiune. S-a inchiat strategia.
 La urmă, ce ne-ai spus, parma?
 Pentru că...
 L-am întrebat și eu.
 Îți amintești imaginea cu...
 Zice, nu, parcă e noua țigară.
 Înțelege? Asta a fost exprimarea.
 Dar putea să fie vizual amintit la o altă persoană.
 Ok?
 Aceste strategii sunt, cum ziceam,
 programe pe computerul nostru intern
 pe care, dacă sunt bune, funcționează,
 le poți prelua și le poți activa la tine.
 Dacă nu sunt bune, nu-ți plac, fii atent ce se întâmplă.
 Hai să testăm ceva.
 Avem nevoie de un voluntar?
 Haide.
 Nu te desculti, e ce trebuie să te încalți.
 Acă asta e comod, așa?
 Avem un mic?
 Da.
 Îi ții tu...
 Stai să mă gândesc.
 Poți să-ți îl ții tu, micul.
 Nu trebuie transă sau ceva.
 Ok. Bun.
 Hai să identificăm o strategie.
 Te trezești ușor dimineața sau greu?
 Nu, mă trezesc ușor. Ușor.
 Te trezești ușor. Bun, perfect, super.
 E cineva curios
 să învețe, să se trezească
 ușor dimineața?
 Ok, perfect.
 Eu mi-am schimbat strategia,
 și eu mă trezeam greu, și am preluat
 de la un cursant o strategie de trezit
 ușor, mi-am implementat strategia
 aia și mă trezesc ușor.
 Dar să vedeți ce element
 cheie apare în strategia
 persoanelor care se trezesc ușor.
 Ceea ce nu apare în strategia persoanelor care se trezesc
 greu. Există un element, nu v-il zic de acum.
 Ok. Bun. Imaginează-ți că dormi și vreau să mă înveți să mă
 trezesc ușor.
 Pentru orice acțiune există ceva ce facem în mintea noastră
. Înainte de a face fizic ceva noi facem niște etape în m
intea noastră.
 doar că sunt foarte repede și nimeni nu ne-a învățat că
 sunt mai multe etape acolo.
 NLP-ul este primul sistem care spune
 mintea noastră este ca un computer, face niște pași
 până declanșează acțiunea.
 Hai să vedem care sunt acești pași pentru tine.
 Bun.
 Imaginează-ți...
 Du-te într-o zi, poate astăzi, ieri,
 când te-ai trezit ușor dimineața.
 Da.
 Ok. Și vreau să fii asociată în momentul de trezire. Deja
 te-ai trezit.
 Da.
 Ok. Atenție, mă interesează să fie totul la timpul prezent.
 Dar să fii în momentul prezent.
 Deci acum, tocmai te-ai trezit. Ești pe pat, tocmai te-ai
 trezit.
 Da.
 Bun. Vom derula filmul înapoi și vreau să îmi spui
 Care e primul element care declanșează în interiorul tău
 trezirea?
 Eu am o convingere.
 Nu știu, auzi ceasul, vezi lumina zil, ceva se întâmplă.
 Eu am o convingere.
 Rămâi acolo, rămâi acolo.
 Am ploapele transparente și când este o luminiță mă trezesc
.
 Perfect, mai zic odată că nu te auzi nimeni.
 Am ploapele transparente.
 Ai ploapele transparente.
 Și când se luminează afară mă trezesc...
 Hapești.
 Da.
 Și ca e puriești.
 Da. Și dacă este o lumină în cameră, imediat mă trezesc.
 La răsărit mă trezesc inevitabil.
 Perfect. Asta este strategia pe care și o exprimă colega no
astră așa,
 dar hai să o vedem, hai să o identificăm.
 Pentru că oamenii cam așa zic, mă nu știu cum, dar ceva fun
cționează.
 Nu știu ce, dar eu fac bine chestia asta.
 Hai să vedem ce. Fii atentă.
 Închide ochii.
 Și vreau să te duci
 în secunda
 în care vezi lumină.
 Și doar să îmi spui, da, am ajuns acolo.
 Sunt în fracțiunea de secundă prin care văd lumina
 prin plioapele închise.
 Da.
 Când vezi acea lumină
 prin plioapele închise,
 atenție, toți o vedem la fel.
 Doar că colegă noastră a dezvoltat o strategie eficientă
 care se folosește de acest lucru.
 Dacă închizi ochii acum și tu din sală, vei vedea lumină.
 Dacă pui palmele peste ochi, o să vezi că e diferență de
 luminositate.
 Adică se vede lumină prin ploapele închise.
 Bun, ești acolo, în secunda aceea în care prin ploapele în
chise vezi lumină.
 Ce faci in mintea ta ca sa te trezesti? De obicei raspunsul
 este nu stiu.
 Dar daca esti acolo, traiesti secunda dupa secunda firul
 evenimentelor, land, o sa identifici.
 Eu o să notez strategia pe măsură ce o identificăm. Deci
 prima dată la ea cu ce începe?
 Un vizual extern, pentru că e o lumină care vine din afar.
 Ok?
 Deci după ce vezi lumină aceea...
 Păi mă trezesc, nu știu...
 Mă trezesc, nu știu. Ok. Cum ziceam. Fii atentă.
 Când vezi lumină aceea, cum de nu adormi în continuare?
 Pentru că se trezește creierul și respirul.
 Se trezește creierul. Și ce face creierul când se trezește?
 Încă nu ai deschis ochii, atenție. Încă nu te-ai ridicat
 din pat.
 Ești în secunda în care ai văzut lumină.
 Ce anume face creierul? Să ziceți, dați? Eu doar o ajut cu
 întrebări.
 Că filmul strategiei e la ea, nu e la mine, eu nu-l știu.
 E ceva ce îți spui, e ceva ce îți vizualizezi asta sau îți
 spui asta, este zi?
 Deci după ce cu ochii închisi vezi lumina prin plioapăle în
chise.
 E ceva ce vezi, ceva ce auzi sau ceva ce simți?
 Cred că spun, că sunt și când, dacă se aprinde lumina în
 cameră, cred că spun.
 Ce?
 Că e lumină, e zi.
 Îți pui? Du-te acolo, ți-am zis. Nu fă pe cred. Acum dormi.
 Du-te în momentul de dormit.
 Ești cu ochii închisi, dormi și apare o briză de lumină, o
 fantă de lumină.
 Următoarea etapă este ceva ce vezi în mintea ta, ceva ce au
zi sau îți pui, sau o senzație pe care o simți.
 Verifică.
 Dar trebuie să fii acolo, trebuie să dormi, să simți că fac
i lucrul ăsta la timpul prezent.
 Este o senzație.
 Ce-a făcut când i-am zis că este o senzație? Ați observat
 non-verbalul?
 După non-verbal îți dai seama dacă persoana respectivă este
 în momentul ăla.
 Hai să vedem. Care e senzația?
 Deci după vizualul extern ai o senzație.
 Ce senzație ai?
 Pentru că eu dacă vreau să învăț aceea strategie,
 eu trebuie să mă ancorez, să mă reproduc aceeași senzație.
 Că asta zice soft-ul ei.
 Care e senzația?
 Că m-am activat, că trebuie să mă trezesc.
 Cum știi asta? Cum știi că trebuie să te trezești?
 E ceva ce vezi, ceva ce-ti imaginezi, ceva ce-ti spui, ceva
 ce auzi, ceva ce simti?
 Nu vad.
 Nu? Ok.
 E ceva ce simt.
 Bun.
 Ce simti?
 Care e senzatia pe care o simti?
 Eu trebuie s-o reproduc.
 Am nevoie sa invat de la tine strategia si trebuie s-o stiu
,
 sau să mi-o detaliez, să mi-o explici.
 Simt trăzirea. Simt...
 Ce?
 Simt trăzirea, simt...
 Mediu, simt...
 Simt că mă trăzesc.
 Nu știu să spun.
 Hai să facem un pact.
 Tu nu mai zici nu știu,
 și ești atentă la ce trăiești în secunda în care vezi lumin
ă.
 Ai văzut lumina prin plioapele închise și apoi simți ce?
 Care e primul lucru pe care îl simți?
 Fii atentă. Senzatia mea este că vrei să te complici un pic
.
 Iale lucrurile simple. Gândește-te, mintea noastră încă n-a
 pornit în momentul ăla.
 Fii...
 Caută să vezi
 senzorial ce se întâmplă.
 Nu raționa. Nu te gândi să filozofezi.
 Ai văzut lumina prin pluiapule închise.
 Ce urmează?
 Ce faci în interiorul tău în secunda 2?
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 Respir.
 Nu știu ce fac.
 Du-te în momentul în care te trezești.
 Ce faci? Deschizi ochii, te ridici din pat.
 Nu, stau în pat, mai stau în pat.
 Și ce e în mintea ta în momentul în care stai în pat?
 Exact. E lumină și zi.
 E lumină și zi în mintea ta.
 La ce te gândești?
 La...
 Cam treabă.
 Ca am treabă. Ok. Te gândești că ai treabă.
 Îți spui asta sau vezi imaginea cu tine făcând treabă?
 Să ținziți?
 Întrebările mă interesează să văd dacă își crează o
 fotografie sau un film sau un dialog.
 Nu, îmi spun.
 Îți spui. Pe ce ton îți spui?
 Cum îți spui? Care sunt propozițiile care ți-le-ai spus azi
 dimineață, de exemplu?
 Trebuie să am un program de respirații și trebuie să fac
 programul de respirații.
 Deci ai un program de tehnici de respirații?
 Da.
 Ok, pe care le faci dimineața când trezi.
 Și le fac când mă trezesc.
 Și prima grijă să fac programul.
 Acum fii atenta.
 Și mă spun, am treabă.
 Bun, super. Pe ce ton îți spui asta?
 Mai e...
 Digital, uite.
 Nu foarte...
 Un ton autoritar, un ton blând...
 Da, nu foarte blând. Hotărât, așa.
 Un digital intern hotărât, ok.
 Bun, ok.
 Înainte de a-ți spune asta,
 te vezi făcând exercițiile de respirație?
 Da.
 Înainte sau după? Ce-ți spui?
 Îmi spun și după aceea mă văd, și după aceea fac.
 Ok? Deci digital intern, după aia.
 Visual, și acum trebuie să aflăm dacă e amintit sau constru
it.
 Vezi o imagine cu tine facand de exercițiile de ieri sau de
 azi?
 Pai merg si pe ieri, ca stiu ca le-am facut, dar ma gandesc
...
 Cum stii ca le-ai facut?
 Vezi imaginea cu tine facandu-le ieri sau doar iti spui, le
-am facut ieri, deci o sa le fac si azi?
 ce o să le fac și azi?
 Da, îmi spună că trebuie să le fac.
 Ok.
 Și vezi imaginea cu tine.
 Deci, asta, trebuie să le fac oamn dejun.
 Da.
 Și după aia?
 Vezi imaginea cu tine?
 Că le fac.
 Că le fac, ok.
 Deci, un vizual construit.
 Bun.
 După ce vezi imaginea cu tine
 făcând de exercițiile, ce faci?
 Stau în pat și fac exercițiile.
 Ok.
 Deci treci la acțiune.
 Da.
 Ok.
 Asta e acțiune aici.
 Bun.
 Perfect.
 Gata, poți să deschizi ochii.
 Hai să recapitulăm, doar să testăm.
 Vreau să închizi ochii
 și vezi
 lumină
 prin plioapele închise.
 Lucru ăsta te face să simți o senzație sau să-ți spui ceva.
 Care e prima?
 Nu, simt o senzatie de trezire, de energie.
 O senzatie de energie, un cap acu plus.
 Bun, perfect. Dupa ce simt senzatia aia placuta de energie,
 ce anume faci in mintea ta?
 Vezi sau iti spui?
 Nu, o spun.
 Am spus.
 Am spus.
 Si dupa ce i-a vad.
 Ok, multumesc.
 Doar am facut proba.
 Mersi.
 Aplauze, va rog, pentru colegul nostru.
 Mersi.
 Care e elementul?
 Sunt doua elemente care creaza trezirea.
 Visualizarea asta, pe care eu n-am mai detaliat-o, dar mai 
țin un pic microfonul, stai acolo, dar ține microfonul.
 Cum vezi imaginea asta? Întunecată sau luminoasă? Asta de a
ici.
 Cu tine făcând exercițiile.
 Este întuneric, dacă e întuneric în cameră, tot luminos văd
.
 Brav, asta e. Dacă este întuneric în cameră, tot luminos vă
d.
 Ăsta e elementul care crează trezirea.
 Persoanele, de exemplu, care nu se trezesc... Hai, e cineva
 care se trezesc greu, ei dimineața?
 Hai, Cati, vino aici.
 Da.
 Da, vezi că mai vrea cineva să pun o întrebare?
 O lămurire, că lucrând cu ea, am lucrat un pic cu mine și
 mi-am dat seama că eu mă trezesc foarte ușor dimineața.
 dimineața, dar mi-am dat seama acum că seara eu când mă pun
 în pat zic ok, mâini dimineați să mă trezesc de vreme.
 Și cred că îmi programez într-un fel subconștient, dacă eu
 dimineața cânt ajunge ora.
 Este o pre-strategie, o etapa anterioară strategie care e
 importantă pentru că va decide ce strategie să se activeze
 dimineața. Deci aia de seară, dacă tu de exemplu seara zici
 mama ce greu o să mă trezesc dimineața și
 și parcă mă văd acolo cum stau în pat
 și simt așa o senzație de căldură, de confort,
 deja tu ți-ai programat care dintre strategii să le foloseș
ti dimineața.
 Nu, pentru că eu zic, dimineața mă trezesc, se face click
 și începe creierul.
 Depinde ce îți programezi, ce strategie urmează.
 Deci, e o proastă strategie.
 Noi avem mai multe strategii, poate pentru același lucru.
 Și mai există o strategie anterioară care decide,
 Du-te pe strategia aia. Sau du-te pe strategia cealaltă.
 Ok?
 Ai microfon?
 Da-i te rog un microfon? Uite aici.
 Bun.
 Du-te in momentul in care dormi. E dimineata si dormi.
 Cum... ce-ti declanseaza-ti trezirea?
 Nu stiu... soneria ceasului, bataie in usa...
 De unde pornește?
 Depinde. În anumite dimineți este alarma și în alte dimine
ți a doua alarma după o oră.
 Ok, deci tot alarma. Tot alarma, ok.
 Deci alarma este un auditiv extern.
 Bun, să ziceați aici a fost un vizual.
 Personale care se trezesc ușor au multe elemente de vizual
 în strategie.
 Și ăsta a fost șmechertare, chiar dacă e întuneric, imagine
a e luminoasă.
 Ok?
 Bun, deci auditiv extern, adică alarma.
 Auzi alarma.
 Din ce parte o auzi? Din stânga sau din dreapta ta?
 Din dreapta.
 Din dreapta ta, perfect. Ascultă alarma din dreapta ta.
 Ce vezi sau îți spui sau simți în momentul în care auzi
 alarma?
 Îmi spun că mai e una.
 Și pot să dorm.
 Logic.
 Deci, e dialog intern,
 dar fii atent, nu e suficient că e dialog intern.
 Concomitent cu îmi spun că mai e una, ce simți?
 Relaxare.
 Capa cu plus.
 Să zisați?
 Îmi spun ceva care mă relaxează.
 Dupa asta ce se intampla?
 Suna alarma 2.
 Fii atent! Stai, stai, stai! Inca nu suna alarma.
 Tocmai ti-ai spus, mai e una, ce bine e sa ma simt relaxat.
 Si ce altceva mai apare acolo?
 Cum treeste corput tau chestia asta?
 foarte plăcut că stau în căldurică sub pătura.
 Ok. Deci, încă un K+, că nu era destul ăla.
 Bun, după ce simți căldurică aia sub plapul, sub pătura,
 confortabilă,
 fi atent, uitați-vă ce se întâmplă.
 Ne întoarcem aici, la sunătul alarmei.
 Crem o buclă în strategie și o luăm de la capăt.
 Și auzi iarăși alarma.
 Ce îți spui atunci?
 Că mai stau un pic.
 Dialog intern.
 Ce stare îți dă când îți spui că mai stai un pic?
 Iarăși relaxare.
 Iarăși relaxare.
 Să însizați într-arăși în bucla asta, în strategie,
 și iarăși simți căldura.
 De câte ori e bucla? De câte ori se întâmplă?
 Cam asta e ultima bucla.
 Deci, de două ori. Asta este ori-doi.
 Înțelege? Dar gândiți-vă că am lucrat cu persoane care ave
au bucla asta de trezire ori șapte.
 De ce? De șapte ori o împun ceasul să tot sună în continu
are.
 Și de fiecare dată treceau prin aceeași buclă.
 Când se întâmpla așapte oare, ieșeau din bucle și se duceau
 mai departe.
 Hai să vedem ce se întâmplă.
 Când a sunat a doua oară, iară te-ai simțit bine, iară ai
 trăit tensația de confort, apoi?
 Apoi practic corpul se trăzește singur.
 Cum? Ce face în mintea ta ca să-l trezești?
 Am un obiectiv, adică știu că am ceva de făcut.
 Perfect, super, super. Știu că am ceva.
 Cum știa asta? Pentru că știu că am ceva, este o informație
.
 Pe mine mă interesează ce simți folosești ca să știi că ai
 ceva.
 Folosești văzu, adică îți imaginezi, îți amintești, ai o
 imagine, folosești cuvinte ca să știi că ai ceva.
 Folosești cuvinte.
 Folosești cuvinte, deci un dialog intern. Un dialog intern
 în care îți pui ceva. Ce anume?
 Ce anume?
 Îmi spun exact ce am de făcut.
 Ok. Îți faci o listă cu ce ai de făcut.
 După ce ai făcut lista asta cu ce ai de făcut, ce urmează?
 E ceva ce vezi, e ceva ce auzi sau îți pui, sau e ceva ce
 simți ca și senzații?
 ca imi dau o senzatie care ma astept sa ma ridic din pat in
 acel moment.
 Perfect! Un chines tezic. Dar este o senzatie placuta? Cum
 ai definit-o?
 Pai, azi dimineata, spre exemplu, stiind ca vin la curs, a
 fost placuta.
 Ti-ai facut lista, ti-ai spus, ma ridic din pat ca trebuie
 sa vin la curs si am o senzatie placuta.
 Da.
 Ok. Se intampla sa te trezesti si cu senzatie neplacuta,
 dar totusi sa te trezesti?
 Da, dar e foarte rar.
 Bun, deci capa poate fi cu plus sau cu minus aici, deci nu
 conteaza.
 Dupa aceea, apare actiunea. Perfect.
 Bun, super, merci. Revinu' osor.
 Ok.
 Strategia ta
 e intarziata de bucla asta.
 Fii atent acum.
 Daca
 in loc de capa asta, adica de senzatia aia de caldura
 tu deja de aici aud soneria
 și îmi spun lista cu ce am de făcut,
 se activează asta.
 Pentru că tu vei elimina toată partea asta de aici, care î
ți dă bucla.
 Bucla ta vine din chineztezi cu asta de aici,
 dar asta pentru că tu, în loc să-ți spui, am lista asta de
 făcut,
 am acțiunile acestea de făcut, tu-ți spui, mai poate să sun
ă odată.
 Deci acest element de dialog intern trebuie schimbat cu
 asta de aici.
 și nu mai ai probleme să te trezești.
 Ce aș face în plus, aici, după dialogul ăsta intern,
 aș insera un vizual construit, foarte luminos,
 în care, pe lângă că îmi spun, a, trebuie să fac asta,
 mă și văd făcând asta într-o imagine luminoasă.
 Și atunci, te trezești mult mai rapid.
 Să zicezi ați?
 Cum face asta?
 Seara, înainte de culcare, repeti etapele pe care le ți le
 modifici tu.
 Acum îmi dau seama, când ai spus că seara e nevoie să repet
 exact doar etapa asta,
 doar schema pe care mi-ai spus-o ultima.
 Seara nu ai ce face.
 Eu repet schema asta, eu îmi dau seama de asta.
 O anticipesc pentru mâine.
 Da, zic-o, mai pun două... în momentul în care am pus două
 alarme,
 știu, sigur că o să fie schema asta.
 Tu, de fapt, programezi începutul acestei strategii, seara,
 știi?
 Dacă îți pui o singură alarmă și seara pe pat zici, ok, aha
, deci aud alarma.
 Am lucrurile astea de făcut. Simt energie și mă văd făcându
-le și faci asta de două-trei ori,
 pe repede așa înainte, dimineața când te trezești, mintea
 ta le va face automat că s-au obișnuit de seara cu ele.
 E ca orice lucru pe care il repeti. Mintea-l automatizeaza.
 Tu repeti, constient, stand pe scaun chestia asta, mintea
 va face asta cand aud de alarma, ca e un trigger.
 Intelege?
 Uneori poti sa faci asta si declansand alarma.
 Pun alarma la ceas, si acum fac in minte segmenta.
 Și atunci mintea asociază, a, la sunetul ăsta, declanșez g
ândurile ăstea.
 Înțelegeți cum funcționează strategiile?
 Sunt curioasă de câte ori e nevoie să testez schema.
 Cam de 2-3 ori, nu e necesar de multe ori.
 E foarte rapid pentru că strategiile sunt cărămiziile modul
ui nostru de gândire.
 Și atunci dacă mă duc și schimb acolo, schimbările sunt rap
ide.
 E posibil să fie o nevoia mea de a sta în acea senzație de
 bine pe care eu practic nu...
 Bineînțeles! Ai niște benefici din asta.
 Ai niște benefici din asta, absolut, normal.
 Doar că, atenție, sistemul acesta al bucățelelor ăstea din
 care e construită realitatea minții noastre
 e mai în profundzimea decât beneficiile.
 Adică se duce mai în profunzime și când schimbă aici, psih
icul meu o să caute alte benefici,
 sau o să caute să găsească același beneficiu altfel. De ce?
 Pentru că asta e mai la rădăcină.
 Beneficiile sunt niște fructe. Aici e rădăcină.
 Știi? Când eu am schimbat rădăcină, ca atunci când altoieș
te un copac.
 Când ai pus altoiul respectiv, mărul ăla devine pară.
 Știi? Că tu ai schimbat ceva acolo.
 Ok?
 Cu drag.
 Multumesc, aplauze vreo.
 O singura intrebare, facem pauze si reluam dupa aceea.
 Si cum folosim strategiile astea cu copiii nostri?
 Care se trezesc greu diminata.
 Va trebui sa inveti sa induci strategii prin discutii.
 discuții.
 Și se poate asta, dar e adevărat
 un nivel un pic mai avansat de NLP,
 pentru că în momentul în care, de exemplu, îi spui copilul
 și ce fain e când simți senzația aia
 călduță acolo în pat și simți
 plapuma și ăstea, și tu îți dai seama că
 poți imediat după aceea să-ți imaginezi jucăria ta
 preferată, cum vine la tine și te pupă, și te îmbrățișează
 și nu știu ce. Și ce ai făcut? Ea i-a adăugat
 Gata în strategie, concomintent cu senzația de căldură,
 imaginea cu jucăria.
 Dar dacă îi adaugi și simți senzația de căldură și auzi pe
 mama cum urlă la tine,
 copilul zice, ai de capă meu, deci după asta urmează să-mi
 bag mâinile în urechi, știi?
 Sau să îmi stopez auzul.
 Tehnicile astea pot să facă, de exemplu, o persoană să-i
 activeze sau să-i scadă un simț.
 Deci sunt atât de profunde încât, vei am zis, fac parte din
 sistemul de operare al simțurilor noastre.
 Ok, după pauză mai povestim despre ele.
 Bun, cum vi se pare sistemul?
 În afară că toti ziceți, mama, dar ce greu-i să găsesc.
 E greu la început.
 Așteptat tot.
 După pauză, după pauză.
