 1, 2, 10... Ba, acum incepe sa se auda
 Am crezut ca mi-am pierdut eu vocea, nu alta
 1, 2, 10... Ok
 Se ode fain
 Mi-am placut aia ca o sa se zemnesc condica de prezenta
 Iata
 Bun
 Cine nu-i gata le-au culopata
 Nu asa era
 M-am zis-o ca e o secta enelpeu, dar nu m-am scris, uite.
 Dar vreo doua tabere, da.
 Ce zice, sa incepem?
 Bun.
 Ca de fiecare data eu am aceeasi curiositate.
 Cred ca, nu stiu, am ramas repetent la lectia asta,
 dar de fiecare data ma intereseaza ce e NLP-ul.
 Nu stiu...
 Stiu celelalte chestii din NLP. Ba, dar nu stiu ce e NLP-ul
.
 Știți pe Bulă, când era el în clasă antăi, și întreabă învă
țătoarea,
 copii, cât fac 1 plus 1?
 Și Bulă ridică mâna și învățătoarea o imită, zice, zi, Bulă
, zi!
 Și Bulă zice, doamna învățătoare, eu am venit aici să învăț
, am crezut că măcar Dumneata știi cât înseamnă 1 plus 1,
 nu că ne întreb pe noi.
 Nu este stand-up comedy, nu?
 Ok, eu zic că putem să
 începem.
 Nu v-ați văzut de mult, da?
 Din tavăra de vindecare, da.
 Ce am făcut data trecută?
 Ce ați făcut la modulul trecut?
 Piramida nivelor neurologice, metamodelul...
 Am crezut că măcar tu știi ce ai făcut, ce ai predat data
 trecută.
 Știi cam așa ceva?
 Ne între pe noi!
 Și cine a folosit întrebări de metamodel?
 Cine și-a pierdut prietenii folosind întrebări de metamodel
?
 Nimeni nu v-ați luat-o, doar v-ați certat.
 Ce picul întrebări din astea prostești la mine, a?
 Nu? N-ați testat. Cine a testat să pună întrebări?
 Sunt curios. Hai să vedem. Avem ceva? Microfoane?
 Prin sala? Ok.
 Ok.
 Tine mâna ridicată.
 Sunt tare curios ce s-a întâmplat folosind metamodelul.
 Uite, acolo.
 Tine mâna sus să te...
 Sunt curios ce-ai folosit, de ce, ce-ai observat, ce s-a
 întâmplat.
 Merge? E la galben?
 Buna. Elena sunt.
 Ce, Elena?
 Am testat.
 Am testat la job.
 Si mi-am luat-o un pic.
 Bine, cumva ma asteptam la asta.
 Insa am povestit un pic si asaara
 la Mastermind
 despre chestia asta.
 Si colegii mi-au zis ca de fapt nu aveam
 inca un raport creat.
 Pentru ca pe masura ce
 continuam sa pun intrebari...
 Deci nu te-ai oprit la una, ai insistat.
 Am insistat, am avut una, doua, trei...
 Ce ai facut, l-ai legat de scound pe personajul?
 Nu, nu, nu.
 La un moment dat mi-ai zis, nu, dar eu cu tine nu pot sa
 vorbesc, asa ca o sa inchiem aici discutia.
 Si atunci colegii au zis ca n-am avut un raport suficient
 de bine creat.
 Hai, povestesti-mi un pic ce ai facut concret.
 Ce ți-a captat atenția? Ce ți-a atras atenția de a-i înce
put să folosești întrebările de Metamodel?
 Colegul meu vorbește doar în generalități.
 Cred că asta a fost iarăși din partea mea.
 Generalizările, da?
 Generalizări, da.
 Toată lumea este împotriva lui.
 Așa.
 Tot ce se întâmplă din mediul nu este favorabil business-ul
ui.
 El face tot ce se poate dar colegii il impiedica.
 Ok, asta ce e?
 Ce l-alti mă impiedica.
 Da, cei la mediul.
 Cauză efect.
 Cauză efect, bravo, da.
 Ok.
 Așa.
 Și...
 Am început să...
 El e prostul meu, că mai multe chestii de genul ăsta.
 La modul ăsta sunt discuțiile noastre.
 Și...
 Am început să-l întreb.
 Când zice, eu sunt prostul tău, ce e?
 De nume ta model.
 Hm?
 Citirea gândurilor.
 Adică el își imaginează că știe ce gândești tu.
 Deci, să înseamnă citirea gândurilor.
 Și mai are această abilitate de a citi gândurile și din
 alte puncte de vedere și pe alte subiecte.
 Îți spun eu de acum că lucrurile se vor întâmpla așa, așa
 și așa
 și...
 i-am întorsă chiar pe asta.
 Ok, nu știam că știți să citești gânduri, dar mă bucur să
 aflu asta.
 Îți dai seama că asta este agresiv-ironică
 dacă i-o spui așa.
 Cum altfel ai putea să i-o spui, astfel încât să fie încânt
at că i-ai spus,
 Nu să se simtă agresat.
 Wow! Tu citești gânduri.
 Nu e tot ironic?
 Care e formula astfel încât o persoană să nu se simtă deran
jată
 atunci când îi scot în evidență ceva ce e greșit, ce nu se
 poate?
 Orice ai zice că e interesant, că e wow, că e nu știu ce, e
 tot agresiv.
 Pentru că se simte ironia din situație.
 Cum sună când zic așa?
 Cele mai multe problemele am avut în viață atunci când eu
 consideram că pot să citesc gândurile alția.
 Hum, hum, frumos.
 Te mai simti ironizat?
 Nu, ca empatizez cu el ca sunt acolo. Simt ce simt.
 Tu i-ai dat mesajul.
 I-ai transmis ce vrei sa-i transmiti.
 Ca nu se poate.
 Si ca cele mai multe grese le-am facut atunci cand credeam
 ca stiu ce e in minte a celui lalt.
 Foarte bun asta.
 Foarte bun asta.
 Ok.
 Mulțumesc.
 Tu, când vrei să... fii atent.
 Când vrei să ironizezi, folosește așa.
 Și ok, poți să înțeleg că există momente în care vrei să f
ii și agresiv cu cineva și vrei să fii ironic.
 Dar nu totdeauna te ajută varianta asta.
 E clar că nu mă ajuta deloc.
 Exact.
 Și atunci întorci asupra ta mesajul,
 știi cum era fraza aia,
 bateșeauă să priceapă e apa, știi?
 Da.
 Și întorcând asupra ta, mesajul ajunge la celălalt. Dar fii
 atent, și aici e elementul cheiei din NLP.
 Ajunge direct la nivelul subconștientului celuilalt.
 Și ea a trecut prin asta și ea a avut probleme...
 Exact, eu nu ți-am zis ție. Adică nu e despre tine.
 Când tu îmi dai un mesaj despre mine și îmi zici, bă, Mar
ius, trebuie să faci asta,
 mintea mea zice, nu, nu vreau să facă asta.
 Dar cât tu îmi spui despre altcineva, mintia mea nu se mai
 opune, nu zice, nu!
 Nu are de ce să facă o obiectie, să pună un zid acolo,
 pentru că nu e despre mine.
 Și atunci unde ajunge mesajul? Direct în subconștient.
 Ajungând în subconștient, e mult mai rapidă transformarea
 pe care eu vreau să obțin.
 altfel, orice transformare, retinați lucrul ăsta,
 orice transformare vreau să fac în mine sau în altcineva,
 ea trebuie să depășească filtrul conștientului
 și să se instaleze în subconștient.
 Dabă atunci se produce transformare.
 Când eu dau așa cu mantă,
 știi, dau în colonul, dau direct către persoană,
 se duce direct în subconștient.
 Nu se mai lovește în filtru conștientului.
 Știi? Și trebuie respinsă și după aia eu vin cu contraarg
ument,
 până când omul ăla zice, bun, ok, hai că accept informația.
 Oh, eu dau în colo, e despre mine, eu am făcut greșeli când
 credeam că știu să citesc mintia alătui.
 Ok? Bun.
 Mulțumesc.
 Ală ceva? Sau al cineva?
 Cine mai folosit metamodel? Întrebări de metamodel.
 Buna, sunt Narcisa.
 Experiența asta cu metamodelul a surprins foarte bine o
 discuție între mine și soacra mea.
 Așa?
 Care foarte dezinvoltă...
 Nu folosiți metamodelul cu soacrele.
 Eu l-am folosit și a fost foarte productiv.
 E disclaimer în toate cărțile de NLP.
 Nu cu soacra.
 Disclaimer în toate cărțile de NLP.
 Știi? Nu cu soacră.
 Noroc că am o soacră deschisă la minte
 și care acum a observat că m-am schimbat și am spus
 da, chiar m-am schimbat și îmi place de mine așa cum sunt
 acum.
 Nu i-a venit să credă cea ude.
 Întoarce-te la metamodel.
 Și...
 S-a tot văitat acu la bătrânețe că ea nu mai poate că odor
 în cheieturile
 decât munca a făcut pentru ceilalți.
 Adică mă otam mobilapă în casă, își facea de lucru femeia.
 Și supărarea ei era că eu vin acasă și nu fac nimic decât
 ascult nele,
 sau mă duc în cameră și mă cul foarte devrem.
 Și i-am zis, da, așa este, dar nu știu, pentru mine cred că
 contează mai mult
 să mă pun în pat când sunt obosită, decât să muncesc, nu șt
iu pentru cine.
 că oricum nu știu cine mă aplaudă sau cine-mi dă vreo mulț
umire că fac asta.
 Ok, ăsta e un mod de a da un mesaj, foarte bun mod.
 Dar n-ai folosit metamodelul propriu zis?
 Nu, m-am pus pe mine și i-am zis, apoi, nu știu care dintre
 copiii tăi acum au apreciat faptul că în tinerețe, în loc
 să pătreci timp cu ei,
 cu ei tu mutai mobila de colu' până colu'.
 Cred că mai important era...
 Narcisa, e în regulă.
 Ce folosești tu? Se numește Slate of Mouth.
 Și se face la nivel de master în NLP.
 Veam predat un pic la Advanced.
 Ai fost la Advanced, la cursul online?
 De acolo îl iau.
 Cum? Nu veam predat la Advanced.
 La Elite am făcut.
 Am făcut la o generație de Advanced am făcut.
 La niciuna?
 La niciuna, da.
 Ai vorbit prea mult.
 Am crezut că... uite, fii atent, mă opriți.
 Da, mi-am luat tot.
 Bine, am exprimat altfel, oricum schimbând cu...
 Ai făcut foarte bine, deci a fost...
 Dimos metamodel și n-am mai sunat agresiv față cum făceam
 înainte.
 Și mulțumesc.
 Ăsta este rolul slate of mouth.
 Slate of mouth sunt acele scamatorii lingvistice
 pe care la master, la nivelul avansat de NLP, de după
 practitioner,
 acolo se fac...
 o renșir se lucrează până când învățați...
 Bine, ce am făcut în tabăru a fost așa pe scurt,
 dar cum se face să deții complet slate of mouth,
 scamatoriile lingvistice,
 îți dă unialta ca să schimb orice convingere.
 Să poți schimba convingerile unui om
 fără ca persoana respectivă,
 nici măcar să nu-și dea seama că ei s-au schimbat convinger
ile.
 Dar asta, in episodul urmatoare, cum zice, in sezonul 2 al
 filmului.
 Ok, al cineva, mai a fost cineva data trecuta la modul?
 Doar doua persoane din sala au fost la modul data trecuta,
 cand am vorbit despre metamodel?
 Hai sa vedem.
 Mă interesează, în primul rând, dacă, de exemplu, ai aplic
at pe tine întrebările de metamodel.
 Dar hai să vedem.
 Da, le-am aplicat și pe mine, pentru că tot timpul aveam o
 voce interioară care îmi spunea
 Nu ești suficient de bună, trebuie să ai mai mult topeu,
 trebuie să fii pe fază când cineva te atacă,
 nu s-o dormi în papucii tăi și să-ți vină replica după o să
ptămână și pe-aste cerți cu tine.
 Și mi-am dat seama că sunt multe generalizări în capul meu.
 Da, ok.
 Și culmea că am început să-i aud pe cei din jurul meu
 când folosesc aceste generalizări cu mine.
 Poți să-mi dai un exemplu?
 Da, de exemplu, eu nu sunt un geniu, să zicem, să parchez
 mașină.
 Dar, când soțul meu stă cu ochii pe mine când parchez maș
ina, de fiecare dată e dezastru.
 Eu nu sunt un geniu
 când trebuie să parchez mașina.
 Hai să decodificăm un pic
 propoziția asta.
 Eu nu sunt un geniu
 să parchez mașina.
 Ziceți, ce întrebări,
 ce lipsește de aici,
 ce observați aici?
 Odată, de unde știi?
 Adică,
 ca să fiu un geniu sau să nu fiu un geniu
 înseamnă că există niște criterii
 Când zici, bă, eu sunt bun, sau nu sunt bun la chestia asta
,
 nu cumva compari
 cu ceva, cu niște criterii?
 Și acum vin întrebările.
 Cine a stabilit acele criterii?
 De unde știu că se potriveasc pentru mine?
 Întotdeauna trebuie să mă folosesc de acele criterii?
 Persoana care a stabilit aceste criterii este o autoritate?
 În ce mod am decis că acea persoană este o autoritate?
 să simțiți câte informații nu mai există aici.
 Problema cu mintea noastră,
 și problema cu tot ce înseamnă anxietate în viața noastră,
 frici, blocaje, este că noi dăm voie
 să nu avem aceste informații, adică nu ne punem întrebări,
 și funcționăm fără ele.
 Nu știm cine, de ce, cum de-am zis asta,
 cum de am decis asta,
 ce am facut in mintea noastra,
 in ce mod ne folosim de acea informatie.
 Noi nu stim chestiile astea.
 De asta avem probleme.
 In orice domeniul din viata noastra.
 De asta suntem totdeauna pe locul 2, 3, 5,
 dar niciodata pe locul 1.
 Incat am ajuns noi ca natie,
 sa nu ne mai dorim sa fim pe locul 1,
 pentru ca avem senzatia ca oricum nu reusim.
 Nu ma refer la sport,
 Nu mă refer la sport sau la ceva. Mă refer strict la tine,
 ca individ.
 Tu să te duci și să-i spui copilului tău,
 ba, nu trebuie să fii cel mai bun. De ce nu?
 Trebuie să fii cel mai bun. Pe ce domeniu? Pe domeniu ala
 pe care îl vrei tu.
 Trebuie să fii cel mai bun.
 Noi nu mai avem nevoia asta, mândria asta, bucuria asta de
 a excela.
 Las că merge și-așa.
 Asta e boala noastră. Că merge și așa.
 Să nu facem totul să fie extrem de bine.
 Da, scuzați.
 Poate și pentru că atunci când îți merge foarte bine,
 vine cineva și îți pune, poate cu invidie, cu răutate,
 cu de celul ăsta merge mai bine și mie nu,
 și îți dă în cap, efectiv, nu la propriu, la figurat.
 Îți pune, da, da, ai fi putut să faci altfel.
 De ce ai ales așa să faci?
 Nu?
 Și cel puțin eu asta simt, că de fiecare dată când ceva
 merge bine și eu sunt mândră de ce am făcut,
 vine cineva și îmi spune, da, dar nu e chiar așa grozav,
 sau ai putut să faci altfel.
 Oameni buni, știți că unul dintre cele mai mari,
 unul dintre cele mai mari blocaje, probleme pe care noi le
 avem,
 ca și cultură, este faptul că nu suntem asertivi?
 Adică că nu spunem ce gândim, ci spunem sau ne comportăm,
 astfel încât celălalt să fie mulțumit și nu noi.
 Și atentie, de ce zic că este unul dintre cele mai mari blo
caje?
 Pentru că în momentul în care eu fac ceva ca tu să fii mulț
umit,
 dar eu nu sunt mulțumit, în mine crește frustrarea.
 Frustrare, care crescând, devine agresivitate.
 Deci, țineți minte, o populație care a fost educată să fie
 politicoasă,
 este o populație agresivă.
 Ca și tipar, ca și tipar emoțional noi, ca țară,
 suntem mult ca agresivitate peste celelalte țări.
 Înțelegeți?
 Pentru că la modul superficial, noi suntem să nu cumva să î
l deranjez pe celălalt.
 Dute la americani.
 Păi, să spun în față cei care nu le place că te-ai pus ac
olo.
 Dar dă-te domnule la o parte.
 Tu zici, nu, să nu cumva să îl deranjez, să nu-l jignesc pe
 celălalt. Înțelegeți?
 Gândiți-vă așa.
 Starea ta de bine
 începe în momentul în care nu mai vrei să îi mulțumești pe
 ceilalți.
 Tu începi să fii bine cu tine
 doar din ziua în care nu mai ai ca scop
 să îi mulțumești pe ceilalți, să le fie bine celorlalți.
 Și simțiți în interiorul vostru niște voci care se revoltă
 la ce am zis eu?
 Cine zice, ba, dar totuși, parcă ar trebui totuși să îi mul
țumesc pe ceilalți.
 Dar are dreptate, mă reuș. Dar parcă totuși.
 Am încercat și varianta asta și am avut senzația că îi dau
 și mai multă putere celui de lângă mine să continue cu ag
resivitatea.
 Când îi spui, stai la locul tău?
 Da, și atunci ce pot să mai fac?
 Să continui.
 Pentru că tu trebuie să vezi din ce poziție îi spui, din ce
 postură îi spui celuilalt.
 Din postura celuilalt care, da, te rog, eu stai la locul tă
u, sau îi zici, du-te la locul tău că ăsta e locul meu.
 Nu, arma mea este tăcerea pur și simplu.
 Asta nu e o armă.
 Dar probabil că se simte...
 Da, probabil că se simte întăcerea mea o răzbunare sau o
 armă.
 Ce ai zis tu? Acum ai ca și, știi, se despart doi și unul z
ice,
 o să mă sinucid ca să vezi tu cât suferi pentru că te-ai
 despărțit de mine, știi?
 Nu. Nu e așa.
 Ok, hai să revenim. Nu sunt un geniu să parchez.
 Da, răspunsul meu a fost ceva de genul, mereu parchez greș
it, mereu fac lucrul ăsta, pentru că...
 Asta ți-ai pus tu întrebarea.
 Da, mi-am pus mai întâi mie întrebarea.
 Și mi-am dat și răspunsul că nu este așa.
 Foarte bine.
 De cele mai multe ori parchez corect atunci când sunt sing
ură și nu mă simt urmărită de cineva.
 Și faptul că te simți urmărită ce înseamnă?
 înseamnă că sunt stresată și că...
 Cum?
 Explică-mi.
 Mă stresesc singură.
 Eu nu înțeleg.
 Cum?
 Cum faci asta?
 Ce întrebare?
 De la ce am folosit eu acum?
 Să ziceți?
 Ce am făcut?
 Cum de atunci când e cineva, te simți urmărită și te simți
 stresată?
 Așa mi-ai zis, nu?
 Când sunt urmărită, când cineva mă supraveghează, mă simt
 stresată și ceva se întâmplă.
 Și târgești.
 Așa, ștergere de verb.
 Vă amintiți?
 Lipsăște verbul, lipsăște strategia interioară.
 Cum?
 Pentru că înseamnă că eu fac ceva în mintea mea,
 probabil îmi spun ceva sau îmi imaginez ceva.
 De atunci când cineva se uită la mine,
 am un alt rezultat.
 Exact.
 Ce fac în mintea mea?
 că îmi imaginez ce e mintea celorlalți.
 Bravo!
 Să-i simzați?
 Deci, și felicitări pentru că ai decodificat asta.
 Când sunt singur,
 parchez foarte bine, n-am nicio treabă.
 Vine cineva,
 se uită la mine
 și bă, brusc, atunci am probleme cu parcatul.
 De ce?
 Ce fac în mintea mea?
 Îmi imaginez
 ce o să zică acea persoană.
 Ce e asta?
 Citirea gândurilor.
 Îmi imaginez că știu ce e în minte acelei persoane.
 Și zice, bă, dar chiar am dreptate,
 de că eu știu sigur că asta o să zică.
 Exact.
 Nu?
 Da, exact asta.
 Și nu este valabil...
 Tăi am citit gândul.
 Da, exact.
 Și nu este valabil numai cu soțul meu
 ci și când sunt în trafic, când așteaptă cineva după mine
 să parchez,
 la fel procedez.
 Ok.
 Ziceți-mi ce auziți voi.
 Generalizări.
 Modulul ăsta voi o să...
 o să trag de la voi să vă puneți rotițele în funcțiune în
 termen NLP.
 Și când parchez undeva într-un loc public
 și așteaptă cineva după mine să parchez, mă panichez
 pentru că știu ce gândește acea persoană pe care n-o cunosc
,
 n-o s-o cunosc niciodată, n-o să mă cunoscă niciodată,
 dar e extrem de important să se simtă mulțumit.
 Îți place?
 Da.
 Chiar îți place?
 Îmi place foarte mult.
 Nu așa face? Adică...
 Da.
 o persoană necunoscută,
 pe care n-ai întâlnit-o, nu o să-l întâlnești niciodată,
 nu o să ai niciodată vreun contact cu acea persoană, trebu
ie să-i placă de mine.
 Dar îi citesc privirea.
 Îți dai seama.
 Dacă privirea acelei persoane
 îmi transmite că nu-i place de mine.
 Tu lasă!
 Care e problema? Vrei să testăm la tine?
 Aha, aha, la conduț.
 Tu îți dai seama?
 Da, îmi dau seama acum că spun.
 Adică îți dorești să mulțumești o persoană care nu te cunoa
ște și nu o să te cunoască niciodată.
 și fii atent, atât de important e pentru tine acest lucru,
 încât cați să citești privirea acelei persoane
 care nu dă doi bani pe tine
 și care peste cinci minute au uitat întâmplarea
 și din privirea acelei persoane să obții aprobare și apreci
ere.
 Acuma că îmi spui, are sens și îmi dau seama că este ceva
 moștenit
 pentru că, și în familia mea,
 ai mei ții meu con...
 Tu auzi gândurile tuturor din sală?
 Nu le-au uitat.
 Ai de capul meu și eu o fac la fel.
 De pe acolo am auzit vreo 200 de gânduri de genul acesta.
 Nu contează de unde vine.
 Pe mine mă interesează dacă ți-ai identificat că
 avem această tendință
 să fim siguri că primim aprecierea celorlalți.
 Și exemplul dat de colegul nostru e foarte bun.
 De câte ori n-ai condus cu atenție sau, bă, știu că ăsta
 din spatele meu se grăbește, ia hai să mă grăbesc și eu.
 Nu dom'le, la un moment dat mergeam cursuri prin țară
 Și venia unul în spatele meu,
 și efectiv se băga în mine,
 și nu aveam chef să-l conduc repede,
 era seară, nu pot să conduc seară,
 că se reflexid în ochelari, mă deranjează.
 Și conduceam, o viteză, nu știu,
 normală, ziceam eu.
 Și ăsta vrea să mă depășasca,
 și nu avea pe unde, știi?
 Și atunci mă grăbea.
 În momentul în care se apropia de mine
 și îmi făcea cu faruri, eu încetiniam.
 Mergeam cu 40 la oră.
 Înțelegeți?
 Credți că îmi păsa de ce zicea ea?
 Și bineînțeles că o faceam intenționat.
 S-a prins după 3-4 chestii din ăstea,
 că o fac intenționat,
 și după aia m-a lăsat în pace.
 Și unde a putut să depășeasc a depășit după vreo jumătate
 de ori.
 Dar imagineazăți cât de frustrant era pentru omul ăla din
 spatele meu
 să mă aibă acolo și să nu fac ce vrea el.
 Era într-o super mașină, din aia puternică,
 păi și eu nu făceam ce vrea acea persoană.
 Și mă simțeam și bine.
 Da, sadicul din mine. Nesimțitul din mine.
 Da, era tot gol.
 Niste iaurturi.
 Nu se vede
 ca pastele le tin in camara
 in frigider.
 Asta inseamna ca mai am de lucrat cu mine.
 Da, fi atent.
 Acest, mai am de lucrat cu mine
 sau lucrez cu mine, pe mine ma sperie
 al naibii de tare.
 Si va zic de ce.
 Pentru ca
 nu am de lucrat cu mine.
 De ce? Pentru că foarte puțină lume înțelege ce înseamnă a
 lucra cu propria persoană.
 Și vreau să decodificăm astăzi ce înseamnă acest a lucra cu
 propria persoană.
 Și are legătură cu piramida aia de data trecută, a lucra cu
 propria persoană.
 Ok? Dar vreau să înțelegem un pic mai exact ce înseamnă
 asta.
 Ok, mulțumesc.
 Mulțumesc eu.
 Bun, tot ne-am înțeles foarte mult din metamodel.
 Mă mai ajută cineva care a mai fost cineva data trecută la
 lecție?
 Mai e cineva care a mai folosit o întrebare de...
 Nu de alta, dar vreau să știu dacă l-am predat degeaba,
 că o să vorbesc cu liderii mondiali în NLP ca să-l scoatem
 din NLP.
 Că se dovedește nefolositor metamodelul.
 metamodelul. E adevărat că o fi la nivel mondial cea mai
 tare unii altă de a schimba mințile oamenilor,
 dar o să le zic că e nefolositor și să-l scoatem din moment
 ce nu e utilizat.
 Poate n-ai înțeles totul.
 Ok.
 Deci până nu înțeleg totul nu folosesc nimic.
 Da, scuze.
 Deci, mă interesează, dacă ai folosit asupra ta
 sau dacă ai folosit cu alte persoane?
 Cu soțul meu.
 Cu soțul tău? E materialul cel mai bun de studiu.
 E captiv acolo,
 nu poate să plece, demisia mai greu își poate da, știi?
 Și atunci,
 e materialul perfect de studiu.
 Am avut o discuție cu el.
 Mai tare, un pic, te rog.
 E pornit?
 Ok.
 Am avut o discuție cu el care îmi spunea, eu nu sunt de
 acord cu asta, eu nu vreau să fac lucrul ăsta, nu discutăm
 despre așa ceva.
 Ok. Deci tu propuniai ceva și el nu voia sub nicio formă să
 cedeze lucrul ăla.
 Bun, atenție, aici, când vorbim despre acest, eu nu sunt de
 acord cu tine, gândește-te în primul rând la faptul că înse
amnă că nu sunt pe harta mentală acelei persoane,
 adică nu există raport.
 Hărțile noastre mentale sunt așa, nu sunt așa,
 în acel domeniul, în acel context.
 Mi-am pus întrebările după aia, să văd ce e în spate.
 Înfine, ca să ajunge la metamodel, la câteva ore,
 îl aud când voi spune frate-lui lui,
 zice, fratele, de ce nu ai negociat?
 Pentru că totul este negociabil.
 și eu rămas la discuția cu el din mașină, m-am uitat la el
 și l-am întrebat.
 Totul este negociabil.
 Și s-a prins imediat despre ce discut și am început să râdă
 și a zis,
 acolo mai vedem, încă nu sunt sigur că totul e negociabil.
 Doar l-am păcălit pe frate.
 Da.
 Și a fost chiar amuzant atunci, pe un moment.
 Și cred că cumva i-am și dat de gândit în momentul în care
 am făcut lucrul ăsta,
 pentru că l-am făcut să-și revizuească atitudinea
 și apoi chiar am putut să negociăm lucrurile respective.
 Adică chiar a folosit lucrul ăsta, pentru că i-am atras
 atenția că,
 Vezi că aici tu nu vrei, ești rigid din punctul ăsta de
 vedere,
 și chiar putem să negociem și să găsim și alte soluții.
 Ok. Bun. Perfect.
 Bun? Mai vrei să complătesc?
 Nu. Ok.
 Mersi.
 Să înțeleg că de data trecută, până acum, vei ați atins to
ate obiectivele.
 Pentru că...
 Știm bine un singur lucru.
 Dacă nu mi-atinc obiectivele înseamnă că, de fapt,
 harta mea mentală nu e corectă ca să mă ducă până la obiect
iv.
 Adică nu gândesc corect, nu am drumul corect ca să mă ducă
 la obiectiv.
 Ce fac ca să am drumul corect?
 Ce înseamnă că nu am drumul corect care să mă ducă la un ob
iectiv?
 Cunoști? Fii atent, vreau să te întreb altfel.
 Există vreun obiectiv pe care tu l-ai atins,
 dar cunoști o altă persoană care și-ar dori același lucru,
 dar nu și-a atins acel obiectiv?
 Mâna sus dacă...
 Ok, deci, tu ți-ai atins obiectivul,
 știi o altă persoană care nu reușește să își atingă acel ob
iectiv?
 Întrebare.
 Acea persoană care nu și-a atins acel obiectiv,
 acea persoană care nu și-a atins acel obiectiv are gândirea
 din punctul tău de vedere corectă?
 Sau se sezezi că în gândirea acelei persoane sunt niște ru
pturi, niște lipsuri
 care împiedică acea persoană să își atingă obiectivul?
 Ok, perfect. Fii atent.
 Diferențele ăstea, tu ai gândirea corectă pentru că te-a
 dus la obiectivul ăla, nu?
 Adică știi care-s pașii, știi cum trebuie să gândească o
 persoană care își atinge acel obiectiv.
 Cealaltă persoană zice, da, dar eu fac același lucruri care
 le faci și tu, sau poate mă blochez, nu pot să fac același
 lucruri.
 Și tu știi că e din cauza cei pantofiilor pe care îi poartă
?
 A ghinionului, are ghinion acea persoană.
 Sau care e cauza, de fapt?
 De ce consideri că acea persoană nu reușește să-și atingă
 acelasi obiectiv pe care tu l-ai atins?
 Tu, alți oameni l-au atins.
 Are harta mentală diferită, are un alt mod de gândire
 care interferează cu atingerea obiectivului.
 Îi bruiază atingerea obiectivului.
 Ok.
 Da, blocajele.
 Atunci, metamodelul, oameni buni, este unialta care corecte
aza harțile mentale.
 De aia e atât de important. De aia nu-l folosiți.
 Că veți atinge obiectivele.
 Și ce ați mai face după aia? V-ați plictisi?
 Dar ce mă fac eu după ce mi-ating obiectivele? Mă plictizez
. Trăi să-mi fac rost de altele.
 metamodelul, întrebările acelea,
 au rolul de a corecta...
 Și fii atent, vreau să te uiți.
 Am luat exemplul ăsta, cu un obiectiv atins de tine,
 dar care nu-i atins de o altă persoană.
 Poți să identifici...
 fă-acuma...
 Poți să identifici un, două
 mecanisme de gândire,
 modele de gândire pe care le are acea persoană și tu
 consideri că
 exact acele modele de gândire l-impiedică
 să-și ating obiectivul?
 o să vezi ceva interesant la ele, dar nu zic cei încă.
 Hai să vedem.
 Ce zice acea persoană și tu consideri fie ar să fie?
 Dacă n-ar gândi așa, ar avea șanse să-și atingă obiectivul.
 Hai să vedem.
 Dar, scurt, zice asta, gândește asta.
 Exact la asta mă gândeam în timp ce povesteai.
 Am avut o discuție de coaching, metamodel și toate cele
 aplicate
 cu disperare el cu fetita mea.
 Si de la ea a venit intrebarea
 cunoastii pe altcineva care a procedat asa si a reusit.
 Nu am avut un exemplu sa-i dau, pentru ca nu cunosc.
 Doar ca nu am putut sa intorc acest cunoast pe cineva
 care a facut asa si a reusit,
 in asa fel in cat sa ajung la ce credeam eu ca e important
 pentru ea.
 Pai nici nu avea sens. Intrebarea asta era foarte corecta.
 Da, doar ca mi se pare ca s-a cramponat si m-am suparat ca
 a gasit aceasta intrebare.
 De ce? Mi se pare un nivel foarte mare de inteligent sa pot
i sa pui aceasta intrebare.
 Pai da.
 Te-ai suparat ca fetita ta e inteligenta?
 Da, ma supar frequent pentru asta.
 Eu știu părinți care se supără că copiiilor sunt asertivi
 și că își spun punctul de vedere și că nu sunt sclav.
 Păi și asta m-a însupărat mai devreme, când ai spus și ai
 întrebat dacă sunt momente când ne supărăm că...
 Da, deci cel mai bine e copilul să nu gândească să n-aibă
 curaj. Ăsta-i copilul perfect.
 Să fie supus, să poată să fie ușor călcat în picioare.
 Știi? Da.
 Nu, pentru mine blocajul e în continuare acolo,
 dacă pe acest răspuns sau dacă trebuia să schimb eu întreb
area.
 Nu știu, că nu știu ce întrebărie e pusu.
 Dar această întrebare pusă de copilul tău
 este o întrebare extrem de bună,
 este o întrebare care se folosește în coaching.
 Câți ani are fetița?
 Bine, e mare, ale 32.
 Ok, dar e o întrebare foarte bună.
 Nu mi-ai zis contextul, mi-ai răspuns la...
 Nu mi-ai răspuns la întrebarea mea, dar...
 Da, pot să spun și contextul.
 Încerc să o convinc să meargă pe examele de după terminarea
 facultății.
 Ea consideră că trebuie să stea să învețe încă una,
 facultății. Ea consideră că trebuie să stea să învețe încă
 un an.
 Pe harta mea să stai și să ratezi o șansă într-un an nu
 există.
 Timpul este foarte scurt și ea are argumente foarte multe
 pentru că
 na, nu e încă pregătită și nu va face fața acestui examen.
 Și întrebările erau dacă știu eu pe cineva care într-un tim
p atât de scurt,
 dacă nu cunos volumul de muncă, a reușit să ia acest examen
 cu atât
 cât a avut la dispoziție.
 Și dacă pot să-i dau acest argument, ca aia să meargă mai
 departe.
 Nu cunosc.
 Îți zic ce-aș fi făcut în locul tău?
 Da.
 Deci vezi? Scopul nu e să iei examenul, ci să iai experienț
a examenului.
 De la asta am plecat de mai multe ori.
 Ați dat tot.
 Se pare că...
 Păi nu insistați, oameni buni!
 Rămân între patru ochi.
 Și trei urechi.
 Dacă vreți să convingeți pe cineva de un lucru,
 Nu-i spuneți de două ori.
 Spuneți o singură dată.
 Dacă tu ai spus de două ori,
 se activează
 un scut de protecție.
 Spuneți doar o dată.
 Construiește fraza.
 Să fii sigur că e fraza potrivită.
 Spuneți-o doar o dată.
 Faptul că ai spus de două ori
 nu grăbește procesul de înțelegere și de persoasiune.
 din contra, întărește senzația de opoziție.
 Asta am reușit și am simțit că am făcut-o.
 Când îi spui o singură dată, se întâmplă următorul lucru.
 Şi, opriți camerele!
 Când îi spui o singură dată, persoana respectivă uită că i-
ai spus
 Și peste 2-3 săptămâni, e nevoie de timp, nu te aștepta mâ
ine să se întâmple, consideră că e propriul său gând.
 Poți să-mi faci și mie o setare de genul ăsta, să spun un
 lucru?
 Înțelegeți? Și zice, mi-a venit o idee!
 Ce ar fi să mă duc să dau examenul, să văd cum e experiența
 de examen? Știu că nu o să-l iau doar să...
 Nu știți de câte ori am folosit chestia asta.
 Și cu voi.
 Înțelegeți? Deci spui o singură dată și persoana va
 considera, va dispărea sursul mesajului,
 dar informația va rămâne la nivel subconștient, că nu a f
ost agresată persoana respectivă.
 Când nu există sentimentul de agresiune, nu există nici o
 poziție.
 O poziție apare când apare sentimentul de agresiune.
 Fă asta, fă asta, fă asta, fă asta, fă asta, fă asta, fă
 asta.
 Atunci ai agresiune și persoana respectivă se opune.
 Dacă o zici doar, știi ce m-am gândit?
 Nu trebuie să faci asta, doar că ideea cum ar fi doar să ai
 experiența asta, nici măcar nu trebuie să...
 Am un prieten, nu-i John,
 Christi îl cheamă care are un mod de a transmite mesajele,
 e foarte bun la hipnoză, știi?
 și transmite mesajele în felul următor.
 Zice, aș putea să-ți zic acum lucrul ăsta,
 dar nici nu știu dacă să-ți-l zic sau nu,
 pentru că e atât de puțin important și sunt convins că tu,
 oricum,
 deja te-ai gândit la el și s-ar putea chiar să fi luat deci
zia,
 dar dacă vrei, totuși ți-l zic.
 Însă aici, asta e modul lui de a-ți transmite un mesaj.
 Zice, păi nici nu cred că e important, dar uite, poate,
 sincer nu știu dacă ar trebui să-ți-l zic,
 dar eventual, dacă vrei, nu, dar nici nu, te rog, nu-l băga
 în seamă.
 Fii atent, nu-l băga în seamă este o comandă ca să ducă
 informația direct în subconștient.
 ca să ducă informația direct în subconștient.
 Te rog, nu-l băga în seamă, dar, știi, ai putea.
 Dar doar dacă vrei,
 adică, tu singur vrei asta,
 să dai examenul,
 fără să te gândești dacă-l iei sau nu,
 doar pentru că poți să ai această experiență.
 Să simți exact?
 Oameni buni,
 eficiența în viața noastră, schimbările din viața noastră,
 a obține rezultatele pe care tu consideri că le meriți în
 viața ta.
 Tu nu poți, fără să schimbi modul tău de a vorbi, modul tău
 de a gândi, modul tău de a simți.
 Nu ai cum.
 Gândește-te că tu ai rezultate azi,
 pentru că la un moment dat ai învățat să scrii și să citeș
ti.
 Nu era natural în tine, nu te-ai născut cu asta.
 Dar ți-ai organizat mintea ca acel semn să însemne litera A
 pentru tine.
 Și de fiecare dată când îl vezi înseamnă litera A pentru t
ine.
 Semnul ăsta să însemne litera C.
 Înțelegeți? Deci ți-ai organizat mintea într-un fel pentru
 a obține rezultate.
 Pe care, dacă nu aveai acest simbolistic în minte, nu obț
inea rezultatele azi.
 Nu puteai să te angajezi niciunde. Nu știu unde te puteai
 angaja dacă nu știai să cităști și să scrii.
 Poate la SAP-ă.
 Poate.
 Și acolo îți cerea să semnezi.
 Poate. Nu știu.
 Dar înțelegeți?
 Cât de important este să înveți să-ți folosești mintea alt
fel decât ce o folosesc în mărea majoritatea oamenilor.
 Dacă ne întoarcem în timp, și eram acum 100 de ani,
 și erai singurul care știa, sau printre puțini care știa să
 scrie, să citească.
 Păi, deai erai mega geniu și super tare!
 Dar astăzi că știi să scrie și să citești, nu te mai face
 mega.
 Mega imagi, nu știu, havană.
 Dar astăzi, dacă vrei să fii peste, să ai rezultate,
 tu trebuie să ai alte abilități pe care nu le au celălalti.
 Abilități care îți permit să iei decizii mai rapid.
 Să ai mai multă încredere în tine.
 Să nu mai cauți de fiecare dată aprobarea și validarea cel
orlalți.
 Acest lucru ține de a obține sau nu obține rezultate.
 Voi vă dați seama cât de ciudat
 O persoană care nu caută să obțină aprobarea celorlalți are
 rezultate mai bune în viață
 decât o persoană care caută să obțină aprobarea celorlalți.
 De ce?
 Care e legătura dintre cele două?
 Odată că persoana care caută să primească validare,
 bă, dar le place de mine, oare m-am îmbrăcat bine, oare...
 Păi odată că obiectivele acelei persoane se învârt în jurul
 celorlalți.
 Și nu am supra... Eu nici nu mai am timp să mă gândesc la
 mine. Ba, mai mult.
 Devine o persoană timidă.
 Devine o persoană inhibată.
 Persoanele care valorizează foarte mult părerea celorlalți
 despre propria persoană,
 de obicei sunt persoane timide.
 Sunt persoane cu probleme de a comunica in public.
 Daca te uiti din exterior zici,
 bai ta sunt persoane atat de dragute, atat de gentile,
 atat de politicoase.
 Da.
 Daca ai nevoie de acele persoane
 sa le manipulezi,
 corect, sunt foarte potrivite.
 Dar atat.
 Daca te uiti din papuci a celor persoane,
 acolo incep problemele.
 Și noi, acestea lucrurile, acestea nu învățăm să le schimb
ăm.
 Și mai mult, îi învățăm și pe copiii noștri să fie la fel.
 De câte ori nu i-ai spus copilului tău,
 trebuie să fii drăguț,
 să îl ajuți pe celălalt,
 să cedezi, lasă mamă că dă-i și lui jucăria ta.
 De câte ori nu i-ai zis copilului,
 uite, copilul ăla plânge că vrea și el să se joace cu jucă
ria ta.
 Și copiilul tău zice, da, dar e jucăria mea.
 Și tu zici, da, dar dă-i-o lui.
 A făcut cineva chestia asta.
 Ba, chiar te-ai simțit.
 Uite domnule, vezi?
 Îl învăț să fie altruist.
 Îl învăț să își doneze ce e a lui.
 Să își dea ce e a lui.
 E foarte mare greșală.
 Da.
 Da, trebuie să fie bun.
 să-și întoarca și celălalt obraz.
 Chiestea asta nu a funcționat niciodată de-a lungul istorie
i.
 A fost doar o poveste de a dormit copii.
 Nu a funcționat niciodată.
 Știi, singurul...
 Ok, nu mai zic.
 Ba da, trebuie să fim individualiști.
 Fără a fi individualiști,
 nu există progres în lumea asta.
 Progresi...
 Poți să vă dau un exemplu?
 Dacă vi l-am dat, îmi cer scuze bătrâneții a ei, devină-m.
 La o școală, la o facultate,
 profesorul le...
 Cred că vi l-am zis.
 Le explica studenților de pericolele comunismului.
 Nu le-am povestit.
 Și le zicea, uite, în comunism toată lumea,
 ca ideea, toată lumea are de toate.
 Se împarte averia, fiecare om are ce mânca.
 Fiecare om primește partea lui din întreg.
 Avem un tort toți, conform comunismului, fiecare primește
 cât o bucățică din tortul ăla,
 egal pentru toți.
 Și așa de frumos le prezenta chestia asta, încât sună
 foarte omenos, nu?
 Dacă stai să te gândești, sună foarte omenos.
 Și la sfârșit profesorul le zice, și acest lucru este
 extrem de greșit.
 Studentii zic, cum să fie greșit că sună atât de sănătos,
 atât de corect.
 Să împărțim, să fim egali toți, să fie...
 Păi, cât avem împărțim. Avem două cămăși, ok, una o iei tu,
 una o iau eu.
 Nu eu iau două, și tu stai în frig.
 Adică, nu? Că îți vine să gândești așa.
 Complet greșit.
 Complet greșit.
 Și le-a dat exemplu și a zis, ok, vrei să facem un
 experiment?
 Da...
 Și au făcut. Experimentul a fost în felul următor.
 Le-a zis profesorul, fii atent.
 Semestru ăsta o să dați examen.
 Anul ăsta dați examene.
 La examelele estea, ce facem?
 Lom toate notele,
 facem media
 și nota respectiv o luați toți.
 De acord? De acord.
 Împărțim totul egal.
 Bun.
 S-a dat primul examen.
 Unii care învățau bine, au luat 10.
 Alții care învățau mai slab, au luat 4-5.
 Abar n-am cât au luat.
 S-a făcut media,
 S-a ajuns la o medie de 7. Poftim.
 Toți? 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7,
 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7,
 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7,
 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7,
 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7,
 7
 Toți? 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7,
 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7,
 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7,
 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7,
 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7,
 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7, 7,
 A venit examenul următor.
 Aia care învățaseră până acum de 10, dar au luat 7,
 ce-au zis acum?
 Da de ce să mai îmbat capul să învăț?
 De ce trebuie să evoluez?
 De ce trebuie să mai progresez eu?
 Pentru că șașa nu am benefici din progresul, din efortul pe
 care îl depun.
 Așa că am învățat de 7.
 Aia care au învățat de 4,
 am învățat de 7.
 Ăia care au învățat de 4,
 n-au putut să învețe mai puțin.
 Adică tot de 4 au învățat, știi?
 Însă media acum care era?
 Era 5.
 Nivelul de progres de evoluție al grupului
 a scăzut pe măsură
 ce nu au mai fost validate meritele.
 Asta este Capcana
 Acestui totul trebuie să fim buni, să fie totul exact la
 fel pentru toți.
 Nu mai e validat cel care are merită, nu mai este meritocra
ție.
 Este umanocrație.
 Și în cazul ăsta nu mai există progres.
 Asta este marea capcană a trebui să fii bun cu celălalti.
 Trebuie să-i ajut pe ceva, trebuie să fie bun, când cineva
 chiar are nevoie.
 Dar dacă celălalt poate, de ce să se folosească de resurse
le mele?
 Eu vă învăț să fiți egoiști.
 De rog.
 Ai microfonul.
 La noi, in societate, ce se intampla acum ca e promovata
 nonvaloarea?
 Nonvaloarea asta vine exact din acea mentalitate din comun
ism
 care ne-a făcut să nu fim capabili să evaluăm valoarea.
 Deci noi proveniti din comunism, scăzând permanent această
 media clasei,
 noi nu putem aprecia valoarea.
 Noi nu ne mai putem uita la cineva care are valoare, pentru
 că considerăm că nu e valoros.
 Noi considerăm valoare, exact valoarea cu care am fost obiș
nuiți.
 Gândiți-vă că noi am ajuns să fim copilul care a învățat de
 patru, de cinci,
 dar să primească medie de trecere.
 Adică o casă aveam, de lucru aveam, mai aveam și bani de o
 excursie.
 Cam atât. Asta era comunismul. Adică ne-nvățând.
 Gândiți-vă că noi din punct de vedere al cercetării, al ed
ucației, unde suntem?
 Suntem atât de jos încât nu putem să spunem că noi oferim
 valoare lumii. De ce?
 Tocmai din acest mecanism a fost exact ăsta ca din
 experimentul profesorului.
 Încet, încet a scăzut valoarea, dar în momentul în care tu
 îți cazi ție valoarea,
 tu nu poți să apreciezi, a, dar uite, celul alt ar e valo
are.
 Și este un fragment foarte tare, nu știu cât de real, în C
artea Orizontul Roshi alu Pacepa.
 Când Ceausescu a fost invitat la NASA și au făcut-o ea un
 tur la NASA
 Și au zis, la un moment dat, au aflat că la NASA lucrează,
 nu știu, 8.000 de ingineri.
 Și el s-a întors către Pacepa și a zis, să laudă cu 8.000
 de ingineri la NASA?
 Noi avem 8.000 de ingineri în industria pantofilor în Român
ia.
 Înțelegeți? Deci, comparatia pe care... noi avem mai mulți
 care fac pantofi la noi.
 de ce săște 8.000 de ingineri de NASA.
 Înțelegeți? Deci, în momentul în care tu îți cați valoarea,
 tu nu mai poți aprecia valoarea.
 De asta noi promovăm non-valorile.
 Da.
 Închiem aici paranteza și după aia vreau să trecem,
 să facem un exercițiu de generare de noi comportamente.
 Și totodată partea asta de individualism despre care ne vor
bești și egoism,
 din punctul meu de vedere,
 contrazice ceea ce ne spuneai data trecută.
 Bineînțeles, dar eu mă contrazic de la o oră la alta, nu de
 la un modu la alt.
 Corect!
 Cu partea de misiune, apartenență, pe cine servesc eu, ce e
 mai presus decât mine?
 E adevărat?
 Da, sigur.
 Cum o integrezi?
 Pentru că e un sens acolo.
 Fii atent.
 Prima etapă din evoluția noastră
 este să ne luptăm cu vechile norme
 în care trăim,
 ca să construim altele.
 În momentul în care eu sunt individualist,
 Doar atunci pot să mă dezvolt suficient încât să pot să of
er.
 Un cerșetor poate să ofere prea mult?
 Poate să ofere, dar extrem de puțin.
 Doar cineva care are, are de unde da.
 Și nu mă refer acum la bani.
 Mă refer la cunoaștere, la, nu știu, la abilități, poftim.
 Gândăște-te așa, un poet care nu a citit în viața lui o po
ezie, poate să scrie poezie?
 El trebuie să crească el, un scriitor, trebuie să citească
 foarte mult ca să poată mai târziu să o ofere.
 El nu poate să zic că știi eu să fiu poet, sunt poet, dar n
-am timp să citesc poezie pentru că trebuie să-i ajut pe cel
ălalt să-și mute mobila.
 Poate e un exemplu prostesc.
 Însă e nevoie de individualism ca să poți mai târziu să-ți
 îndeplinești o misiune.
 Corect, face sens. Mulțumesc.
 Mulțumesc.
 Bun.
 Vreau să recapitulăm un pic
 exercițiile de NLP care te ajută pe tine
 să rezolvi niște probleme, care-ți schimbă...
 V-am înțeles ce am vorbit astăzi?
 A fost o introducere cu un scop.
 Am vorbit despre faptul că ți e necesar
 să schimb ceva în mentalitatea ta
 dacă vrei să schimb rezultatele în viața ta.
 Am ocolit, puteam să vă zic asta,
 Știi, e necesar să schimbi mentalitatea ta ca să obții alte
 rezultate în viața ta.
 Dar n-am făcut-o așa.
 Ce vi-am băgat într-o poveste, am vorbit despre
 experiențe, despre individualism,
 despre rezultatele pe care un om le are sau nu le are,
 tu le ai, altul nu le are,
 cu un scop
 de a crea în mintea ta
 o stare emoțională în care tu să-ți spui
 OK, și cum fac asta.
 Pentru că NLP-ul,
 instrumentele, tehnicile din NLP,
 asta-ți dau.
 Îți dau un ciocan,
 un hârleț, ceva, ca tu să
 schimbi modul în care gândești,
 să creezi, de fapt,
 obiceiuri mentale noi.
 De exemplu,
 există momente
 în viața... fii atent, fii atent.
 Pentru orice lucru simți tu, gândești tu,
 tu folosești în mintea ta
 un anumit program mental.
 În înălpi se numește strategie mentală.
 E un anumit program, o anumita succesiune de gânduri
 obțin un anumit rezultat pentru tine.
 De exemplu, când vrei să te simți motivat,
 când te simți motivat, ce faci?
 Cum faci tu ca să te simți motivat?
 Ca să faci o anumită acțiune?
 E ceva ce îți pui în minte, e ceva ce faci?
 Te gândești la rezultatul pe care îl obții. Bun, contează
 și cum mă gândesc la rezultat?
 Există persoane care se gândesc la rezultat. Unele se
 motivează, altele se demotivează. De ce?
 Care e diferența? Se gândesc cu frică. Ce înseamnă mă gând
esc cu frică la rezultat?
 Cum e asta? Mă gândesc cu frică.
 Adică ce fac? Mă uit la rezultatul pe care mi-l doresc.
 Și atenția, îmi spun în minte, eu nu sunt capabil.
 Da sau nu?
 Ce vreau să vă învăț?
 Este, se zizați, că pun reflectorul pe orice gândit al meu?
 Ok, mă gândesc. Cum?
 Ce e în gândul tău?
 Cum? Ce e în gândul tău?
 De ce crezi că fac lucru ăsta?
 De ce crezi că insist atât de mult să poți să-ți decodifici
 cum anume arată etapa aia de gândire?
 A folosit cineva vreodată vreun program, vreun soft pe
 computer?
 Cam toată lumea.
 Dar câții oameni s-au întrebat, cum arată, de fapt, acel
 soft atunci când este construit?
 E cineva programator sau are...
 În momentul în care te uiți la softul ăla care pe ecranul t
ău arată, nu știu, o floare,
 sunt doar litere, cifre, virgule, acolade, ăsta e softul ă
la.
 Ba, mai mult trebuie să fie într-o anumită ordine datelele.
 Ai schimbat o virgulă acolo și din floare s-a transformat
 în crocodil.
 Ei, bine, exact așa se întâmplă și în mintea noastră. Exist
ă un soft care produce anxietatea, frică,
 produce încrederea în tine, produce motivația sau pierderea
 motivației.
 softul ăla te interesează pe tine.
 Altfel, vei fi doar persoana care va vedea floarea sau
 crocodilul de pe ecran.
 Dar cât timp tu vezi doar floarea sau crocodilul de pe ec
ran, poti să schimbi ceva?
 Cât timp vezi doar floarea de pe ecran?
 Nu poti sa schimbi nimic.
 Sau doar crocodilul de pe ecran.
 Nu poti. Tu ai nevoie sa ai acces la comenzile
 care au generat crocodilul de pe ecran sau floarea de pe ec
ran.
 Oricum, oamenii nu sunt dispusi sa invete acele comenzii,
 sa invete acea succesiune de comenzii.
 Vor ca altcineva să le schimbe lipsa lor de încredere în în
credere,
 lipsa lor de motivație în motivație.
 Se poate și chestia asta, dar trebuie să faci sedințe
 individuale care costă foarte mult și te ajută punctual.
 Programarea neurolingvistică e, de fapt, un manual de
 programare al creierului tău.
 Poți să te duci la altcineva, să te zici, am venit să-mi
 faceți un upgrade.
 Păi scoateți, vă rog, laptop.
 A, nu, nu, cu creierul.
 Sau pur și simplu să stai și să-ți ipești.
 Știiși, în timpul ăsta, cineva să-ți facă, să-ți bagi,
 na, hai că-ți bag eu cardul și să-ți fac un update la soft.
 Din păcate nu facem asta.
 Însă ce fac este să te învăț pe tine că cum poți să-ți
 utilizezi tu computerul.
 Însă pentru asta trebuie să începi să-ți-l observi.
 Eu nu am cum să-ți observ eu structura ta interioră.
 Ok. Bun. Ca prim pas, vreau te rog sa identifici trei mom
ente din viata ta
 in care te-ai simtit ca nu mai suporti.
 Ai simtit, gata, nu mai vreau chestia asta.
 Și a fost un moment atât de intens încât după aia nu ai mai
 acceptat, s-a oprit.
 Poate să fie la orice.
 Nu știu, când te-ai lăsat de fumat, când ai spus stopul în
 relații, când ai plecat de la locul de muncă că nu ai mai
 suportat, orice.
 Orice moment de, gata, ajungem, am însăturat.
 Și vreau să le trăiești, să închizi ochii, să le iei pe r
ând și să identifici pe o scală de la 1 la 10 intensitatea l
or emoțională.
 Atenție! Nu vreau să te gândești la acele momente.
 Vreau să letrăiești acele momente.
 Este vreo diferență între cele două?
 A te gândi la acele momente este ca și cum le vezi în fața
 ta.
 A letrăi înseamnă că ești 100% acolo.
 Bun, reveniți, deschideți ochii că aproape nimeni nu face.
 Oameni buni, nu poti sa traiesti un moment de revolta tu st
and ca pe sezlong.
 Adica, fii atent, fii atent.
 Voi sa-mi spuneți daca vi se pare ca eu acum traiesc un
 moment de revolta interioara.
 Poate mintea mea din pozitia asta
 sa experimenteze o stare emotionala
 macar apropiata cu revolta?
 Si atunci voi de ce ma pacaliti ca ati putea?
 Pentru ca asta ati facut in marea majoritate. Ati stat intr
-o pozitie
 care nu aducea deloc a gata ajunge,
 dar eu trebuia sa inghid chestia asta si sa va cred.
 Platiti o grămadă de bani pentru cursul ăsta.
 Nu sunt dispus să vă iau banii
 și să nu obțineți rezultate, să nu învățați nimic.
 Îmi asum că e responsabilitatea mea
 să vă forțez să faceți asta.
 Există două tipuri de medici.
 Mă rog, nu sunt medic, da?
 Sunt medici care vin și îți spun,
 asta este pastila, dacă ei asta o să trăiești,
 dai treaba ta.
 Și există medici care, când tu zici, da, dar e amară, te ia
u, te pun jos și îți vagă cu forța pastila pe gât.
 Eu din a doua categorie fac parte.
 Așa că...
 Închideți ochii
 și gata ajunge cu chestia asta de a nu mă implica în
 transformarea mea.
 pentru că văd asta la multe persoane
 și vă duceți acasă și ziceți
 mama ce interesant e la NLP
 dar nu vreau să fie interesant
 vreau să fie greu pentru tine, vreau să te forțez
 vreau să simți că ai făcut
 atât de mult efort încât ai reușit
 să schimbi ceva în modul tău de gândire
 dar pentru asta trebuie să mă auzi
 să mă auzi, să fii atent la fiecare cuvânt.
 Pentru că nu e întâmplător când spun
 experimentează sau gândește-te la.
 Îți spun lucruri diferite.
 Uneori am timp să fiu atent și să-ți traduc fiecare cuvânt
 pe care îl spun,
 dar am nevoie ca tu să mă întrebi dacă e ceva ce nu ai înț
eles,
 pentru că e posibil să pierzi o nuanță.
 Cei care programați computerii știți cât de important este
 fiecare virgul acolo.
 Ok? Așa că gândește de care e atitudinea, care e poziția
 corporală din care tu ai trăit sentimentul de gata ajunge
 stop.
 Cum stăteai cu umerii? Cum stăteai cu trunchiul? Cum îți t
ineai mâinile?
 Care mușchi erau mai încordați?
 Unde simți ai tensiune? Unde simți ai relaxare?
 Cum îți era respirația?
 Fii prezent în starea aceea.
 Nu e ca și cum te uiți la televizor,
 e ca și când trăiești experiența.
 Asociază-te complet
 și simte senzația aceea de gata, nu mai pot, stop!
 Trăiește senzația aceea și identifică,
 pe o scală de la 1 la 10, ce valoare are, ce intensitate
 are.
 Observă filmul acelei situații în mintea ta.
 Bun, acum treci la a doua situație.
 Caută o altă situație în care ai zis, gata, oprește-te!
 Dă notă. Dă eu notă. De la 1 la 10.
 Acestu-i gata.
 Bun. Du-te la a treia situație.
 Nu trebuie să notați nimic, doar experimentați asta.
 Gata! Punct! Stop!
 Dă-i o notă.
 Ok, reveniți aici. Perfect.
 Cum a fost? Care au fost intensitățile pe o scală de la 1
 la 10? Cât a fost?
 9, 10, 9, 8, bun.
 Alcineva? Cine a mai făcut-o exercițiu?
 10, 8, ok, bun, super.
 Da, sigur, dar be aștept.
 Am nevoie să vă schimb stările așa. Am nevoie să vă aduc în
 starea asta.
 Deci, eu prefer să fiți nervosi pe mine, dar să experimenta
ți starea.
 Nu sunteți, încă n-am reușit.
 Sunteți, a ce bine.
 Exerțăm.
 Bun, fii atent. Există vreo persoană care ea ție greu să-i
 spui nu?
 Perfect.
 Ok. Vreau să facem felul următor. Închide ochii.
 Ai văzut vreodată vreun carusell din ala cu căluți care se
 învârte?
 E bine. Filmul de la aceste trei scene, pune-le ca și cum
 ar fi un carusell care se învârte iar tu ești în centru.
 Și se învârt cele trei scene, cele trei filme în jurul tău.
 Și vreau să privești în fața ta și să vezi imagine din cele
 trei scene care îți spun ție gata ajunge, cum se învârt
 continuu în jurul tău.
 Deci ca și cum, nu știu, cum îți imaginezi.
 Tu ești axul caroselului, iar filmele se învârt imagine dup
ă imagine în jurul tău.
 Deci nu e o singură imagine.
 Sunt filme cu mai multe scene,
 ca și cum ar fi un diapozitiv cu mai multe cadre.
 Vă aminteți cum erau diapozitivele ale alea?
 Vreau înainte niște aparate, băgai niște diapozitive prin
 ele.
 E, mai multe scene, una după alta, se învârt în jurul tău,
 tu ești axul caroselului, iar în fața ta, tot în interiorul
 cercului ala,
 este persoana că nu puteai să-i zici nu.
 Vreau să-ți imaginezi caruselu cu imaginile din cele trei
 filme și persoana în fața ta.
 Și să simți în interiorul tău o puternică stare de nu.
 Gata, ajunge!
 Și vreau să privești prin acea persoană
 având experiența acelui carusel care se învârte în jurul tă
u.
 acelor imagini care se invart în jurul tău cu o viteză din
 ce în ce mai mare
 și simți în interiorul tău sentimentul acela de gata, stop!
 Și vreau să ai față de această persoană energia aceea de g
ata, stop!
 Ajunge!
 Bun, super. Acum, stai ca nu te las doar aducatat.
 Acum, in loc de o persoana, pune in fata ta o situatie de
 care te-ai saturat.
 Un comportament pe care nu mai vrei sa il faci.
 O actiune, orice situatie pe care vrei sa opresti.
 Si care depinde de tine sa opresti.
 și care depinde de tine să oprești.
 Privește scena acelei situații din interiorul caruselelui.
 Și la fel, în timp ce imaginile caruselelui se învârt,
 privind scena aceea, acțiunea, comportamentul, situația ace
ea,
 amplifică în interiorul tău o puternică stare de gata.
 Stop! Ajunge!
 Dar atentia, sa nu fie, gata, ajunge.
 Iti iei din imaginele care se rotesc in jurul tau toata for
ta acelui, gata, ajunge.
 Bun, acum cu voce tare spune-i acelei situatii, gata, ajun
ge.
 Ajunge!
 Mai tare!
 Ce e asta?
 Gata!
 Ajunge!
 Ok, simte-n corpul tau cand spui asta.
 Adica nu fă doar din corzile vocale.
 Fă-o să fie fizică.
 Gata!
 Ajunge!
 Perfect, trăiește senzația asta în tine de stop, de oprește
-te.
 Și verbalizează-o.
 Acum. 1, 2, 3 si gata! Ajunge!
 Perfect. Ok.
 Po s-ar revie aici, deschid eu suror ochii.
 Si acum cine mi-explica si mie ce-i cu prostia asta?
 Adică ce rostare să zic așa cu voce, care să simt în corp
 toate chestiile astea.
 Îmi explici sau îmi pui întrebare?
 Hai să vedem și pe altcineva, cine n-a mai vorbit cu noi.
 Cine vrea, cine n-a mai zis nimic, uite aici.
 Camelia sunt. Eu, săptămânile acestea, chiar am experiment
at o situație dintr-asta.
 Și fără aștii că vom face exercițiu, am zis, gata ajunge,
 și femele când n-au vrut să-mi dea concediu de odihnă.
 Pentru că voia să plece și ea în concediu de odihnă și eu
 trebuia să-i țin locul.
 Și acum cumva am simțit că am treșat puțin, pentru că eu
 deja experimentasem.
 Când am început să mi-aducar...
 Ghiște!
 Exercițiu în sine nu e inventat.
 E luat din gândirea oamenilor care pot să spună gata.
 Și în momentul ăla să oprească ceva.
 De câte ori oamenii zic, lasă că o să opresc, de mâine înt
rerup asta.
 Și mâinele aia nu mai vine niciodată.
 E bine, se pare că există oameni care atunci când zic stop,
 chiar e stop.
 Și acest proces mental de a spune stop, enălpiștii i-au înt
rebat pe oamenii,
 Bă, dar tu cum faci?
 Și aștia au zis, nu știu, dar simt în mine o senzație de
 revoltă, pentru că am trăit de multe ori asta,
 și de fiecare dată, când trebuie să zic stop, îmi amintesc
 situațiile alea și zic STOP!
 Înțelegeți?
 Deci, cei care trăiesc asta fac ceva în mintea lor.
 Și au fost întrebați, bă, tu ce faci în mintea ta?
 Zice, nu știu exact, dar uite-te, eu asta fac.
 Și simt așa în corp, cum încord tot,
 și cum tot tremur, parcă tot,
 și simt o energie care vibrează în mine.
 Și când zic stop, îmi aduc în trecutul meu, din memorie,
 toate amintirile alea, și îl spun stop cu toată forță.
 Înțelegeți?
 Exact asta experimentam. Tremuram.
 Altcineva care nu poate să zică stop, zice,
 păi și eu zic stop.
 Și la ce te gândești? Mă gândesc să nu-l deranjez.
 Să sizați diferența?
 În schimb, ce am constatat la mine, că după ce am spus acel
 stop,
 m-am simțit un pic vinovată.
 Că totuși de ce le-am deranjat?
 Asta e...
 Ori, eu ce vreau acum este să lăsăm la o parte acel
 sentiment de vinovăție
 și să întrenăm această puterea noastră de a fi asertivi.
 Ori, atitudinea aceasta de a fi,
 băi, pot să zic nu,
 pot să zic stop,
 pot să zic gata,
 este primul pas de care are un om nevoie
 ca să trăiască.
 Și trebuie să recunosc
 că dacă nu aș fi început cursul de NLP,
 poate n-aș fi avut curajul
 să spun și nu.
 Am zis, noi vă facem egoiști.
 Și mulțumim.
 Da.
 Te rog.
 Multumesc, Sândra Mâne.
 Eu am facut prima parte a exercițului, am intrat, da, cum
 ai spus.
 Probabil am intrat prea tare, pentru că mi-a început să mi
 se facă rău de la stomac.
 Da.
 Dar atât de rău...
 De rău.
 Uneori să știi că ți se poate face rău, pentru că este o
 stare emoțională pe care o negi.
 Pe care zici, cum adică eu să le zic altora nu?
 Băi da, ai de capă mă, da.
 Știi? Senzația aia, băi m-am gândit la fructul interzis, ai
 de capă mă, mă bate Dumnezeu.
 E păcat.
 Da, pentru că întotdeauna m-așteaptat prea mult până am zis
 nu.
 Da.
 Și când am zis nu, au fost într-adevăr nu...
 Au fost atât de puternice emoțiile și după aia când ai pus
 în centru...
 Da, dar e sănătos să aștept până când îmi ajunge cuțitul la
 os?
 Nu.
 Trebuie să învăț să zic nu mult mai rapid.
 Nu să stau până când mă arde.
 Da.
 Că atunci devin agresiv.
 N-aiți observat că dacă stai până când îți ajunge cuțitul
 la os, zici nu, dar uneori sparci și farfuria?
 Pe când, băi, dacă pot să zic nu de la început, ok, hai că
 discutăm, știi?
 Vreau să-ți spun că am indrat în carusele și am stat în mij
loc, atât era de puternică sensația încât mi se învârtea și
...
 Ați observat că amplifică starea, sensația asta de carusele
.
 Mi se învârtea capul, mă simțeam sleită de puteri.
 De puteri.
 Da.
 Și când ai zis să punem o persoană în față,
 până am ales-o și am pus-o, n-am putut să-i zic.
 Gata.
 Deși în interiorul meu îi zic, verbal, n-am putut să-i zic.
 De ce oare?
 Pentru că n-am urs-o rănesc.
 Da.
 Și gândiți-vă cât de tare este acest mecanism de noi să nu
 cumva să deranjăm,
 încât, atenție,
 Că colega noastră e aici în sală, persoana n-ar fi auzit și
 aia nu a putut să zică.
 Da.
 Dar știi ce?
 Dar seama cât de manipulați suntem de acest mecanism?
 Al vinovăției?
 Da.
 Da.
 Și mai sunt persoane la care nu pot să zic nu.
 Știți?
 că primele persoane la care trebuie să învățăm să zicem nu
 sunt părinții noștri,
 chiar dacă ei au murit, nu mai sunt.
 Pentru că noi trebuie să reluăm, de fapt...
 Poți să fac o paranteză aici?
 Vă înervează parantezele mele? Nu?
 Ok. Ziceți nu.
 Nu!
 Nu, nu. Ziceți nu dacă vreți să nu mai zic.
 Că eu oricum zic, da.
 copilul la 3-4 ani trebuie să zică nu părintele lui.
 Copilul la 3-4 ani, când zice nu, părintele îl pedepseste.
 Copilul la 3-4 ani învață că dacă zice nu, o ia pe cocoașul
.
 Și că-i pedepsit.
 Și că a zice nu e ceva rău, de aia primește pe deapsă, face
 o greșeală în a zice nu.
 majoritatea părinților, la 3-4 ani își cataloghează copiii
 ca fiind obraznici.
 Psihologici vorbind, la 3-4 ani copilul zice nu, ca mecan
ism de a se diferenția,
 a-și construi individualitatea. Băi, eu cine sunt dacă tot
 timpul zic da?
 Băi, dacă tu îmi ceri ceva și eu zic da la orice,
 eu nu mă pot separa de tine, eu sunt o extensia ta,
 ca mana mea nu imi zice niciodata nu.
 Face tot ce vreau eu, mana mea, piciorul, capul.
 Deci, e un fel de extensie a mea.
 Tre' sa zic nu, ca sa imi construiesc individualitatea.
 Atentii.
 Si atunci, adult fiind,
 sufari de lipsa de incredere in mine,
 de lipsa de motivatie, de lipsa de obiective,
 de lipsă de, nu știu, dorință de progres personal.
 Pentru că la 3-4 ani am fost pedepsit și nu am fost lăsat
 să zic nu.
 Tot ce înseamnă motivație, încredere, toate ăstea
 sunt niște componente ale individualității.
 Ori mie nu mi s-a dat voie să am individualitate la 3-4 ani
.
 Nu știu dacă e explicat destul de clar pentru voi.
 Adică, e ca și cum
 Gândiți-vă așa, eu-ul meu este un umeraș.
 Și pun pe el haine.
 Hainele le-a sunt. Încrederea în mine, voința, dorința de
 progres, de realizare personală, de obiective.
 Dar mie îmi lipsăște umerașul. Am pe ce să le pun?
 N-am.
 Și mai târziu zic, dar eu nu știu cine sunt.
 Nu știu de ce nu mă simt fericit, nu știu de ce nu mă simt
 cu încredere, nu știu de ce n-am putere.
 pentru că tu nu existi.
 Ca să îți dezvolți propria existență
 și să nu fie un fel de micro existență,
 trebuie să înveți să zici nu.
 Cui?
 Proprilor părinții.
 Da.
 Țină mâna sus să te vadă cu microfonul.
 Tine-o, intre timp faci musc la maini si primesti si micro
fonul.
 Multumesc.
 Se aude?
 Da.
 Asa.
 Ai zis-o foarte bine si ma inervez in momentul actual.
 Ma bucur ca faci chestia asta.
 Spui nu.
 Stii ca ranezi persoana din fata ta.
 Ce faci in momentul in care acea persoana se impotreveste,
 tie?
 Gen, nu te lasa sa spui gata, pana aici, nu te mai las, nu
 te las, pur si simplu.
 Ce face momentul ala?
 Pai ce face de fapt acea persoana?
 Face ceea ce trebuie tu sa faci, sa zici nu.
 Pot sa aprecize acea persoana si zici, bai, iti multumesc.
 E un model bun pentru mine de a spune nu.
 Eu sa aprecizez.
 Bineinteles, pentru ca acea persoana iti da un bun model.
 Dar eu vreau sa-i spun nu.
 Păi și acea persoană nu te lasă, adică zice nu!
 Dar de ce să nu mă lasă?
 De ce să te lasă?
 Pentru că așa vreau eu!
 Pentru că vreau să-mi fac un binemier!
 Dar fii atent! Dacă acea persoană ți-ar zice da la orice,
 nu tău ar mai avea vreun sens?
 Ca să existe nu din partea mea trebuie să existe nu și din
 partea celui lalt.
 Chid că nu te las.
 Poți să-mi dai un exemplu concret?
 Nu te mai las să mă judeci pentru...
 să-mi judeci mie acțiunile mele.
 Eu nu pot să te las sau să nu te las. Eu nu mai accept.
 Da, nu...
 Nu-ți permit, nu mai accept să...
 Nu mă interesează. Pun punct la influența judecății tale as
upra mea.
 Tu poți să-ți dai din gură în continuare.
 Poți să-l faci în continuare.
 Poți să-mi zici nu în continuare.
 Dar eu pun punct la influența pe care au avea aceste lucr
uri asupra mea.
 Adică mi-a copărut rechii. Ad litera.
 Nu ad litera.
 Bine, da.
 La figurat.
 La figurat.
 Ok.
 Înțelegi?
 Deci, nuul acela este despre stop.
 Eu îți spun, tu poți să o faci în continuare, e treaba ta,
 e dreptul tău.
 Îți spun doar că nu mă mai interesează.
 Tu vorbești că eu nu te asculge în sensul ăsta, Solu.
 Știi care ești mecheria? Că dacă spui asta, încă asculți.
 Da, corect, corect.
 Dacă tu vorbește că eu nu te mai ascult, încă asculti.
 Tu trebuie să zici doar, nu mai mă influențează, nu mai mă
 atinge, nu mă mai rănește.
 Eu pun punct și zic, stop, influenței asupra mea.
 Am înțeles.
 Mersi.
 Dar atenție.
 Când părintele zice copilului,
 nu fă aia,
 și copilul zice,
 eu nu fac ce zici tu,
 să izați că trebuie să fie două nu-uri acolo.
 Dacă părintele acceptă tot timpul ce vrea copilul,
 nu se dezvoltă individualitatea copilului.
 Părintele trebuie să construiască granițe pe care copilul
 trebuie să le încalce.
 Dacă nu are exista granițe, copilul nu și-ar construi acea
 putere interior, pentru că nu ar avea ce să încalce.
 El nu și-ar... Știi? E ca și când ar fi o câmpie întinsă,
 nu ar fi niciun munte.
 Ce forță-ți dezvolți dacă tu nu urci muntele?
 în munte.
 Ce forț să-ți dezvolți dacă tu nu urci muntele?
 Tu trebuie să depășești niște bariere
 ca să te poți uita în oglindă să zici
 nu-i așa că sunt cel mai tare.
 Dar dacă nu-ți bariere?
 Nu-ți mai dezvolți nicio forță, nicio atitud din interior.
 Nu te simți mai tare
 dacă lipseau barierele.
 Ok?
 Bun.
 Cum a fost exerciția cu gata ajunge, cu caroselu?
 Așa, overall, care a fost sentimentul?
 Ce senzație ți-a dat?
 Furie!
 Furie, ok, bun.
 Ai și plâns, ok? Intens? Bun, altcineva?
 Bun, acum vreau să te uiți din altă perspectivă.
 Ce a făcut acest exercițiu în mintea ta?
 Ești un pas în spate. Puneți-vă în postura unui regizor
 care se uită la un film care se derulează în mintea cuiva.
 Ce ați văzut?
 Ați văzut un nou mod de a organiza informația pentru a put
ea obține o stare emoțională de
 Stop! Gata! Ajunge!
 Care e modul?
 Care e modul? Care e filmul?
 Care e structura?
 Ce ar trebui să faci cu mintea ta ca să obții rezultatul ă
sta?
 Atenție! Fii atent!
 Pentru a obține starea asta de gata ajunge, nu ai învățat
 ceva nou.
 Nu a fost o informație nouă.
 Ai folosit ce aveai deja.
 Gândeți-vă la piesele de Lego.
 Piesele de Lego sunt aceleași în cutie,
 dar tu poți să construiești o casă, o mașină, o nu știu ce,
 din ele.
 De ce? Ce faci diferit ca să le pui în altă formă?
 Ce ai făcut acum?
 Ai pus ce? Amintirile tale despre momente de gata ajunge,
 le ai luat din sertarul ala in care ziceai,
 mi-e jena ca am zis gata ajunge, stop acolo, ma simt si
 vinovat, le-am luat acum, le-am pus in jurul meu
 si m-am hranit cu energia lor ca sa zic gata ajunge si intr
-o noua o situatie.
 Te simti, vezi? Am luat din trecut, am amplificat în pre
zent ca să duc în viitor un nou gata ajunge.
 Pe mine mă interesează să începeți să gândiți în asemenea
 programe.
 Să vedeți cum folosești mintea ca să ai succes.
 Bun, e prea mare schimbarea asta de perspectivă, de la, bă,
 iar trebuie să învăț ceva nou la...
 Știu deja, trebuie doar să folosesc altfel.
 Cupiii au programat să zică nu?
 Genetic, copiii la 3-4 ani vor să zică nu și nu sunt lăsați
.
 Da.
 Ok.
 După pauză, e ok? Îți țin întrebarea.
 Pauză 10 minute? Cât avem pauză?
 15 minute? 15 minute pauză. Ne vedem la cât?
 Cât e ceasă acum?
 Deci la și 35 și 45, la și 50 ne vedem aici. Bine?
