 Muzica
 Unde rămasă seama?
 Ce vă mai amintiți că am povestit prostiile din prima parte
 a zilei?
 Am vorbit de reprezentari mentale.
 Ca nu exista culori, nu exista gustul.
 Cine a mancat un desert bun acum care nu a avut de fapt nic
iun gust?
 Aaaa...
 Usturoi!
 Nu exista mai, nu exista.
 Vezi ce e interesant?
 faptul că nu există culorile, gusturile, chiar fizicianul ă
la care a descoperit chestia asta, totuși spune zahărul e
 dulce.
 Dar de ce? Pentru că se poată comunica cu alte persoane. Î
nsă, în realitate, știe că lucrurile nu sunt așa.
 Așa cum tu uneori explici copilului, îi dai o explicație ca
 să o înțeleagă copilul, dar tu știi ca adult că explicația
 e alta.
 Ți s-a întâmplat vreodată?
 Îți dai o explicație pe nivelul său, pe limbajul lui, de a
 înțelege situația respectivă.
 E bine, așa comunicăm și noi.
 Doar ca să putem comunica, am convenit cum e un lucru.
 Însă nu înseamnă că în realitate este în acel mod.
 Bun.
 O să avem niște aplicații practice astăzi.
 Ce am făcut eu cu Ana, o să faceți voi,
 dar o să le luăm gradat.
 Adică nu o să vă faceți tot cap-coadă,
 ci o să vă faceți pe bucăți,
 astfel încât, astăzi și mâine,
 să stăpâniți această metodă
 de a modifica reprezentările mentale.
 De a putea să controlezi reprezentările mentale al etale
 și dacă dorește ale unei alte persoane.
 Bine, nu ar trebui să vă spun, poate că la nivel avansat de
 NLP,
 noi putem modifica reprezentările tale mentale fără ca tu
 să știi.
 Adică acel gând din mintea ta,
 îl pot îndepărta, îl pot face albnegru, îl pot micșora,
 pot să-i mut sonorul fără să-ți spun că fac asta.
 Și tu să zici, nu știu de ce, dar așa de bine mă simt când
 vorbesc cu tine.
 De ce te simți bine? Pentru că am făcut aceste modificări.
 Nu ți-le-am spus, dar le pot face cu tine,
 și tu zici, păi, dar mă simt mai ușurat.
 În realitate, s-au făcut aceste modificări și de aia te sim
ți ușurat,
 nu pentru că ai vorbit cu persoana respectivă.
 Iar dacă doriți, în viitor, la nivel mai avansat,
 veți învăța cum se face lucrul ăsta.
 Ok?
 I-am să pun atunci ABC-ul.
 Bine, toată lumea? Putem continua?
 Ok.
 Te rog, da.
 Microfon acolo.
 Mulțumesc.
 Întrebarea mea e în felul următor.
 Noi putem, în funcție de context, în funcție de percepția
 unui moment, să fim în oricare din cele trei situații?
 Sigur, da. În funcție de context, va fi mai activ visualul,
 auditivul sau chinestezicul, în funcție de context. V-am z
is, noi le avem pe toate trei.
 Nu există un echilibru complet, sute la sute, între cele
 trei.
 E predominant unul, dar chiar dacă să zicem eu sunt vizual
 într-o situație,
 când mă duc într-un cu totul alt context, poate că sunt ch
inestezic.
 Sau poate că sunt auditiv.
 Deci contextul scoate la suprafata unul sau altul din cele
 3 canale prin care eu inregistrez informatia si o dau mai
 departe.
 Asta inseamna ca daca eu devin constienta de felul in care
 sunt intr-un anumit context, pot ulterior si in alte discut
ii si situatii similare sa-mi dau seama si de celalalt si sa
 pot sa comunic mai usor?
 Da, deci vei comunica extrem de usor, oamenii o sa spună,
 simt ca ma intelegi.
 Tu ma intelegi.
 Daca, de exemplu, in momentul in care o persoana iti spune,
 nu mai vad viitorul in situatia asta,
 tu ii vei zice, las ca o sa se faca lumina, stii?
 Pe cand, daca altcineva i-ar zice, chestia asta nu suna b
ine,
 persoana aceea nu se rezoneze cu mesajul, pentru ca
 ti-a dat un mesaj vizual, nu mai vad viitorul
 si a primit inapoi un mesaj auditiv.
 Si o sa zica, da, da, da, bine, ok, am zis degeaba.
 Daca tu ii spui tot pe vizual, pentru ca... fii atent,
 cum ne exprimam inseamna ca, de fapt, acea zona a creierul
ui nostru
 e stimulata in acel moment.
 Exprimându-mă vizual, mintea mea procesează informațiile v
izuale.
 Exact.
 Exprimându-mă auditiv, mintea mea în acel moment, în acea
 situație procesează informații auditive.
 Exprimându-mă chinestezic, mintea mea procesează informații
 chinestezice în momentul ăla.
 Are poftă să primească tot pe chinestezic sau auditiv sau v
izual.
 N-are rost să-i dau pe altceva, pentru că asta-i dau senzaț
ia de rupe de raport.
 De, nu te înțeleg.
 Tu îmi vorbești de, băi, cât de fain se auzea muzica când
 am fost la concertul ăla și o zic,
 și în ce culori erau îmbrăcați oamenii, știi?
 Să zicezi, e ruptură.
 Da.
 Da, e un exemplu. Nu înseamnă că oamenii chiar vorbesc des
pre chestia asta.
 Și aș mai avea o întrebare legată de situația cu Adelin.
 Dacă intenționați să-ți spuneți vreodată adevărul ce s-a
 întâmplat cu...
 Cu pisică?
 Probabil că da.
 Nu m-am gândit la asta, dar
 cu sens ar fi da.
 Mai târziu, când știu sigur că a trecut complet de situația
 asta, da.
 Te întrebam asta pentru că
 acum vreo 35 de ani, cred,
 bunicul meu, care îmi dau seama că nu avea absolut nicio no
țiune de NLP la momentul acela,
 a decis să facă ceva similar cu niște pui de buvniță pe
 care noi îi îngrijeam.
 Și mulți ani mai târziu am aflat că am făcut exact aceeași
 chestie pe care ai povestit-o tu.
 I-am îngropat, mi-am făcut cruce, am plâns, le-am pus flori
.
 A fost așa, eu și alți doi frazi de-ai mei aveam cât un pui
 de buvniță.
 La câțiva ani distanță, când eram destul de mari, ne-a po
vestit că el a luat decizia de a-i omorâ,
 pentru că, cum să avem niște cucuvele care să crească în
 casa noastră.
 Și încercam acum să-mi dau seama dacă mai degrabă a rămas
 în mine impactul că, uite, am trecut prin asta și am plâns
 și toate cele,
 sau faptul că m-am mințit la un moment dat.
 Dar mă simt liniștit în raport cu ce s-a întâmplat.
 Atunci, înseamnă că e ok. Deja erai mare și ai putut să
 interpretezi prin mintea bunicului tău,
 când ți-a zis ce a făcut.
 Știi? N-ai mai interpretat prin mintea copilului care și-a
 pierdut un prieten.
 Pentru că procesul fuse să încheia.
 Poține.
 Poține.
 Bun. Alte nelămuriri până aici, până unde am ajuns acum.
 Cu adevărul absolut. De unde provine nevoia omului de a ave
a adevărul absolut și de a-i convinge pe ceilalti?
 Din frică, din nevoia noastră de siguranță. Avem o teribilă
 frică de necunoscut, pentru că necunoscut înseamnă moarte.
 Să mă duc în necunoscut înseamnă că sunt în fața unui peric
ol uriaș.
 Și atunci orice este necunoscut poate să reprezintă un per
icol pentru mine.
 Și vreau zona mea de confort, zona mea de siguranță.
 În zona mea de siguranță nu pot să spun că lucrurile nu
 sunt așa cum par,
 pentru că atunci nu mă e zona mea de siguranță.
 de siguranță.
 Și sunt nevoit să-mi construiesc o realitate pe care să mă
 pot baza
 și să elimin ideea că s-ar putea să fie relativă.
 Nu dom'le, este sigură, este absolută realitatea mea.
 O persoană care are nevoie de certitudini
 e o persoană care nu are încredere în sine.
 Dar majoritatea persoanelor nu au încredere în sine.
 Majoritatea suntem așa.
 Și avem nevoie de certitudini. De ce?
 pentru că, dacă eu aș avea suficientă încredere în mine,
 aș zice mă pot descurca în orice situație, chiar dacă e nou
ă.
 Și atunci nu aș mai avea nevoie ca situațiile să fie cunosc
ute.
 Mă pot duce în necunoscut că mă adaptez.
 Doar că, în general, nu ne place necunoscutul ăsta.
 Adică, da, avem perioade din viața noastră în care spiritul
 ăsta de rebel
 ne face să rupem legăturile cu trecuturi, să călătorim în
 partea cealaltă a planetei
 și să o luăm de la capăt.
 Dar sunt momente în călătoria noastră
 în care intrăm în arhietipul ăsta al rebelului care rupe
 legăturile.
 Însă cel mai mult timp din viața noastră noi căutăm zona de
 confort.
 Și acolo, când mă duc în partea cealaltă de lume,
 vreau să-mi construiesc un cerc de siguranță.
 Un spațiu de siguranță.
 spații ăla de siguranță devine pentru mine
 adevărul absolut, sistemul absolut.
 Așa stau lucrurile, știu, sigur că astea sunt adevărate, a
stea sunt false, știi?
 Vă mai dau un alt exemplu?
 Ați văzut că eu dau exemple care să vă provoace și următor
ul exemplu o să vă provoace mintea
 pentru că iarăși este vorba de una din minciunile pe care
 ni le spunem,
 una din poveștile pe care ni le spunem.
 Și acum, ține de voi gradul vostru de...
 Cât de mult vă place să vă mințiți singuri?
 Sau a văzut cineva filmul Matrix?
 În Matrix este o scenă extraordinară
 cu Morfeus, care îi dă lui Neo,
 să aleagă între două pastile.
 O pastilă roșie și o albastră.
 Și îi zice,
 Dacă alegi pastila, cum mai știu, albastră, sau roșie,
 vei trăi o iluzie confortabilă.
 Dar nu vei ști adevărul, dar vei trăi o iluzie confortabilă
.
 Dacă e cealaltă pastilă,
 vei vedea adevărul, dar nu va fi confortabil.
 Pentru că confortul ce e dat?
 Comfortul e dat de ce te aștepți tu din trecut.
 Adică, cum știu eu, așa e confortul pe care o alegi.
 Care credeți că a ales-o?
 Aia care se spună adevărul și a regretat până la adânci pă
trâneți.
 Pentru că adevărul nu este confortabil, dragii mei.
 Iluzia mi-o construiesc ca să fie confortabilă.
 Ajunge la voi chestia asta. Noi ca societate ne-am constru
it iluzii care sa ne convina.
 Ganditi, oamenii l-au construit pe Dumnezeu.
 Si l-au facut cum? Ca un bunic care cu iubire, ii proteje
aza, nu stiu ce.
 L-au construit in asa fel in cat ti fie confortat.
 Esti sigur ca daca te-ai intalnit cu el, ti-ar placea.
 Daca te-ai intalnit cu adevaratul.
 Sau cu adevaratul Iisus.
 Sa ar putea sa fie socant.
 Si am zis ca va provoc cu ceva.
 Am voie?
 Ce înseamnă iubire?
 Când ai iubire față de partener, ce înseamnă că îți iubești
 partenerul?
 Lasă filosofia! Zic mai concret, ce înseamnă?
 Dăruiești, ok, bun.
 Accept partenerul.
 Vrei ca partenerul tău să fie fericit sau nefericit?
 Fericit, ok.
 Deci, când iubești pe cineva, vrei ca acel om să fie fer
icit.
 Aproximativ fericit.
 Doar de la... joi de la 3 la 4.
 Dar nu... adică să fie un pic fericit.
 Să simtă că...
 Băi, clarificați-mi, deci ce înseamnă?
 Vreau ca partenerul să fie fericit dacă îl iubesc sau nu?
 Ok.
 Deci vreau să fie fericit, dar de oricum decid eu.
 Dacă partenerul tău e fericit cu...
 ...vecină.
 Sau vecinul, poftim.
 Băi, brusc... fii atent, fii atent. Fii atent logică.
 Fii atent logică.
 Băi, îl iubesc de nu mai pot, sau o iubesc de nu mai pot.
 Îmi doresc toată fericirea din lume pentru acea persoană
 până când ajunge să fie fericit.
 În momentul în care ajunge să fie fericit, cu vecină,
 nu mai are voie să fie fericit. În momentul azi zic,
 nu-l mai iubesc, nesimțitul, nesimțita.
 Voi să sizați.
 Unde e ruptura? Ce nu e regula in procesul asta?
 V-ati gandit vreodata?
 V-ati gandit din...
 De ce? Unde ne mintim?
 Exista un punct in care ne mintim in toata povestea asta?
 Faptul birre e fanzat.
 Nu?
 Da, dar in momentul in care imi definesc iubirea, eu defin
esc pana imi doresc sa fie fericit.
 In anumite conditii, am doresc sa fie fericit, dar nu prea.
 Si atunci vine intrebarea, mai este iubirea asta?
 Să esizeazati?
 Deci unde este minciuna pe care ne-o repetam?
 că noi iubim.
 Minciuna pe care ne-o repetăm este că noi știm să iubim.
 În momentul în care ți se ridică la fileu o asemenea provo
care,
 pe care ar trebui să ți-o ridici la fileu.
 De fapt, tu conștientizezi că nu ai iubit niciodată.
 Pentru că ai iubit înseamnă să fii fericit pentru fericirea
 celuilalt.
 Poția asta, nu.
 Nu poți asta, nu e iubire.
 E altceva, atenție!
 Nu înseamnă că nu e nimic.
 E altceva, nu se numește iubire.
 Știi cum se numește?
 Dependență emoțională.
 Mai sună la fel de bine?
 Cum ar fi să zici?
 Sunt dependent emoțional de tine.
 Vrei să fii dependenta mea emoțională până la adânci bătrâ
neți?
 Vrei să fii dependența mea emoțională până la adânci bătrâ
neți?
 Da, vreau! Până când moartea ne va despărți, o să fiu
 dependența ta emoțională.
 Păi voi auziți cum sună? Vă mai place?
 Nu. Și atunci ce facem ca să fim în confort în propria no
astră viață?
 Folosim termeni care ne ajută să ne păcălim.
 Și ce se întâmplă în situația asta?
 Păi apare așteptări nerealiste.
 Pentru că mințindu-te apare așteptări nerealiste.
 Fii atent!
 Mă duc să cumpăr o înghețată care durează o lună de zile și
 nu se topește.
 E o așteptare nerealistă, pentru că se va topi în timp ce
 stai cu ea în mână.
 cu cât nu știi adevărul, adevărul, mă rog, realitatea, cu
 atât tu de fapt vei ajunge să creezi așteptări false
 și vei suferi pentru că nu se potrivește.
 Iubire necondiționată, mă iubește necondiționată.
 Și se uite după fundul alta ea.
 Deci, ai de capă meu, nu mă iubește.
 Am o vestă pentru tine, nu te-ai iubit niciodată, nici tu
 nu îl iubești.
 Trebuie doar să știi că nu e sentimentul de iubire.
 Sentimentul de iubire e altfel.
 Și încă nu îl ai trăi. Știi când îl poți trăi?
 Te duci către când ai un copil.
 Dar sunt foarte mulți părinți care își iubesc copilul condi
ționat.
 Dacă a făcut ce am zis eu, sunt fericit și îl iubesc, n-a f
ăcut ce am zis eu, hai de capul meu!
 Iubire apare când tu nu ai așteptări de la celălalt.
 Poți asta?
 Știi când poți asta? Când ți-ai vindecat rănile tale emoț
ionale.
 Noi avem așteptări de la celălalt când ne e foame.
 Când simțim un gol în interiorul nostru, căutăm ca tu, tu,
 tu, tu să îmi dai atenție, încurajare, apreciere, validare,
 acceptare și așa mai departe.
 Să primesc, să primesc, să primesc. De ce? Pentru că nu le
 am.
 Dar dacă le am, nu mai am nevoie să mi le dai.
 Dacă le am, nu mai îți le cer. Nu mai am nevoie să mi le
 dai.
 Ăla e prima secundă din viața ta când vei simți iubire.
 Te-ai menervat destul?
 Cum adică să nu le dai? De ce să nu le dai?
 Relațiile sunt construite pe principiu dăm să îți dau. Asta
 e o relație.
 Acum vă duciți acasă și ziceți, a zis Marius să nu te mai
 aprecizi deloc.
 Nu, nu funcționează așa. Eu vă spun, o structură psihologic
ă ideală la care omenirea încă nu ajuns.
 Dar, fiecare pas, fiecare carte pe care o citești, fiecare
 curs de dezvoltare, fiecare autoanaliză pe care tu o faci,
 va ajuta ca generația următoare să înțeleagă mai bine acest
 concept.
 și copilul tău să se poată iubi mai mult pe sine însuși dec
ât ai putut tu să te iubești.
 Eu nu fac cursurile astea pentru voi.
 Poate sună cinic.
 De fapt pentru că copilul meu și copiii voștri să trăiască
 într-o lume în care mai mult să zâmbiască decât să stea în
cruntați.
 Dar pentru chestia asta noi trebuie să ne schimbăm mental
itatea.
 Suntem prima generatie care putem ieși de pe pilotul
 automat al emoților noastre.
 Voi vă dați seama? Părinții noștri nu au avut acces la ac
este informații.
 Nu au putut să iasă de pe pilotul automat al acestor emoții
.
 Noi suntem prima generatie care avem libertatea să spunem
 Stop aceste emoții, eu vreau această emoție.
 Și să poți să îți înveți copilul să facă lucru ăsta.
 pentru cei copii țin cursurile astea
 și știu că n-o să reușesc singur.
 Și atunci am nevoie de voi,
 vreau ca voi să învățați aceste lucruri
 și promisiunea noastră este să vă învățăm tot ce știm,
 atât cât doriți voi, pentru că da,
 unii dintre voi o să devină trainer,
 o să predea ENLP sau altceva în domeniu ăsta,
 alții doar o să le folosească pentru ei, nu știu și atât,
 și e bine în oricare dintre variante.
 Cât aveți voi nevoie, noi suntem aici
 să vă învățăm până la limita la care voi considerați că vre
ți să învățați aceste lucruri.
 Ceea ce învățați la acest nivel, prim nivel de Practitioner
, este atât din NLP.
 E un ocean NLP-ul, nu e un lac, e un ocean, e imens.
 Însă, dacă sunteți alături de mine, alături de noi, în toat
ă povestea asta, promit că vă învățăm tot ce știm.
 durează, n-o să o pot face într-un modul, n-o să o pot face
 în 5 module,
 însă nu vreau să țin pentru mine informații și să nu vi le
 dau.
 Vedeți oamenii din echipa noastră, sunt lângă noi și au ven
it la cursurile noastre
 de, cred că și de 7, 8, 10 ani unii dintre ei. De ce?
 Pentru că de fiecare dată mai venim cu ceva, mai află ceva,
 mai experimentează ceva
 și sunt alături de noi tocmai pentru această misiune.
 Și le mulțumesc pentru asta.
 Ei au fost primii care au crezut în această misiune.
 Da, ok. În această nebunie.
 Vreau să facem un experiment. A zis că astăzi și mâini o să
 facem multe experimente.
 Și următorul experiment...
 Experimentele mele nu plac oamenilor.
 Sunt utile, dar oamenii zic, firar să fie, nu-mi place ce m
ă pui să fac.
 Salut, sunt Florin.
 Salut, Florin.
 Am o întrebare care mă chinuie de de-nainde la pauză.
 Am ajuns înainte de pauză la concluzia că situațiile sunt
 neutre.
 Interpretările noastre sunt care sunt și dau
 nuanță,
 feeling.
 Și întrebarea mea este în felul următor.
 Chestea asta...
 Doar ca să te vadă camera mai bine.
 Ca să mă vadă camera.
 Dar nu știu dacă e interesant ce am să spun acum.
 Întrebarea mea care s-a născută este în felul următor.
 În ce fel sau în ce mod, cum poate fi interpretată chestia
 asta
 ca influențând noțiunile actuale despre gender, despre sex
ul neutru?
 Mm-hm.
 Face sens ce am întrebat?
 Pentru mine încă nu, dar mai te ascult.
 Deci, situațiile sunt neutre.
 Ok.
 Interpretările noastre sunt cum sunt.
 Da.
 Și sunt unii care spun așa, nu sunt nici femeie, nici băr
bat.
 Da.
 Că e neutru.
 Sincer, cum ar trebui privită sau cum nu?
 Poate să fie o mie de întrebări, puncte de vedere.
 Dacă un gust nu este nici dulce, nici sărat, la un moment
 dat o să-i găsesc o denumire.
 Poate că nu o găsesc de la început, dar la un moment dat o
 să-i dau o denumire acelui gust.
 Momentan suntem în faza în care o persoană zice, bă, eu nu
 mă regăsesc nici ca bărba, nici ca femeie.
 Dar încă nu știu cum să mă numesc. Poate peste o generație
 două acea persoană o să...
 Nu știu, o să găsească cineva, un jurnalist, un scriitor, o
 să scrie un eseu și îi vine în minte și pune denumire care
 prinde la public și aia va fi denumirea.
 O să se întâmplă, la un moment dat, să creeze o denumire
 pentru nici asta, nici asta, la mijloc între și o să există
, nu știu. Făd frumos, poftim.
 Există, ok.
 Ok. Sincer, nu știu ce răspunsă. Adică aș vrea să punem înt
rebări mai practice pentru viața noastră personală, știi?
 E bun întrebări, adică e o întrebare la care nu m-am gândit
, mă provoacă întrebările ăstea.
 Singura mea senzație este că ne-am duce în alte direcții de
 discuție și nu prea e timp.
 Metrofonul s-a oprit.
 Mai zic odată.
 ... un astfel de concept și folosirea lui într-o direcție
 care...
 Am înțeles. Am înțeles.
 Dar pericolul posibil al acestui...
 E mai mult retorec, să spunem.
 E o întrebare filozofică mai mult.
 Știi de ce nu cred că o să schimbe lucrurile prea mult?
 Pentru că este un concept care nu are nicio relevanță în af
ara mințimele,
 în afara dorinței de creștere, în afara spațiului terapeut
ic.
 Adică când mă duc un prieten la restaurant,
 nu o să iau ceva din meniu dacă nu are gustul care îmi
 place.
 și nu o să zic, bă, n-ai niciun gust, nicicare.
 Pentru că noi trăim în lumea poveștii
 și o parte din noi, când vrem să facem schimbări,
 ne ducem în profunzime.
 De exemplu, tu conduci mașina,
 dar nu volanul este nucleul mașinii.
 Dacă vrei să îmbunătățești ceva la mașina aia,
 nu te apuci să vopsești volanul.
 Te duci la motor.
 Ce e în exterior,
 e ceea ce vede toată lumea,
 ceea ce folosește toată lumea
 și adevăratele schimbări se produc în interior,
 în interiorul realității.
 Și atunci mă duc în perspectiva aia în care
 experiențele sunt neutre.
 Dar de ce zic că sunt neutre?
 Pentru că dacă sunt neutre,
 pot să le dau connotația care o vreau eu.
 Dar nu pot să-i dau conotația care vreau eu lui taică-miu
 care știe, pentru că așa a fost învățat de o viață, că
 experiențele nu sunt neutre, sunt așa cum știe el.
 Eu trebuie să-l trec... dacă aș vrea să schimb ceva, trebu
ie să-l trec din asta... știu, dețin adevărul absolut, în...
 Nu dețin adevărul pentru că e neutru, în... găsesc o notaț
ie optimă.
 Nu pot să trec de aici, aici. Trebuie să-l trec prin
 neutralitatea asta.
 Ori eu știu că voi aveți nevoie să vă obișnuiți cu ideea
 o experiență de viață e neutră și eu îi dau conotația că e
 pozitivă sau e negativă.
 Până nu te obișnuiești cu pragu' ăsta, cu momentul ăsta, tu
 nu o să poți să schimzi conotația.
 De ce nu o să poți să schimzi?
 Pentru că convingerea ta este că experiența este așa.
 Și am nevoie ca tu să zici în mintea ta
 experiențele sunt cum vrem noi.
 sunt neutre, le putem da noi conotații.
 În următorul pas, tu vei zice,
 ok, și acum trăiesc experiența asta,
 hmm, aș putea să-i schimb conotația.
 Dar nu poți să faci asta
 dacă nu trăiești prin pasul de neutralitate.
 Ok?
 Deci, nu o să se întâmple că se duci la restaurant
 și să zici, eu nu mai vreau desert, că oricum nu-i dulce.
 Nu.
 Ok?
 Am, scuze, am răspuns cât de cât la...
 ...
 Mulțumesc!
 Da, mai ai o întrebare?
 Te rog.
 ...
 Zic eu, pe aia, scurtă, că trebuie să trecem mai repede,
 și aia lungă ziceam că nu știu să răspund.
 Ok.
 Întrebarea scurtă este
 Condițiile pentru iubire
 sunt omniprezente?
 Adică dacă le ai odată, le ai pe tot parcursul
 așa zis iubiri, sau poate să fie
 incremente? Adică poți să ai o așteptare
 Ai o așteptare acum, și după aia se iei o pauză și se iubeș
ti cu adevărat o persoană,
 și după aia iar să ai...
 Se poate, știi de ce?
 Pentru că suntem oameni și nu roboți.
 Ok.
 Adică noi creștem așa.
 Adică suntem aici, avem o scădere, avem o creștere, mai ave
m o scădere, mai avem o creștere,
 suntem în permanență așcensiune în creșterea noastră, dar
 cu valuri.
 Unui ori cad, unui ori mai enervez, unui ori plâng.
 Dar toate astea mă ajută să mă cunosc mai mult.
 Deci noi, de fapt, putem, în momentul actual,
 posibil, din experiențele anterioare,
 să iubim cu adevărat și să fii iubit până acum cu adevărat,
 dar datorită tiparelor...
 Azi, mâine nu!
 Poi mâine da!
 Răz, păi mâine... Știi?
 Știi când poți să iubești?
 Când treci printr-o perioadă în care ești...
 Te simți bine, ești împlinit, ești fericit.
 Senzatia de... Ascultă cuvântul... Împlinire.
 Când îți amintești că ai trăit sentimentul de împlinire?
 Cine își amintește?
 Zice-ți un moment în care ați trăit sentimentul de împlin
ire.
 Uite, simți împlinit.
 Știi cum definești? Ce ai zice?
 Împlinire egal cu...
 Cu lipsă de orice alt tip de nevoie.
 Nu-mi trebuie nimic altceva.
 Tot universul este exact așa cum trebuie.
 Soarele răsare, cum am zis eu, totul e exact așa cum trebu
ie în universul ăsta.
 Asta e împlinirea.
 Simți?
 Sesiți că e momentul în care tu, de fapt, trăiești, nu am
 nevoie de nimic?
 Da.
 Ok, în momentele lea poți să iubești.
 Dar sentimentul ăla de împlinire poate să-ți apară pentru
 că ești într-o perioadă din viața ta
 în care s-au aliniat astrele și ceva funcționează atât de b
ine încât nu ești într-o fază din asta de cădere.
 Ratenție! Viața nu este așa.
 Viața, dacă ești aici, te va aduce aici la un moment dat.
 Dar de ce? Pentru ca să urci mai mult la următoarea, urmă
torul trend în creștere.
 Ok?
 Mulțumesc.
 Da, viața ne oferă aceste provocări. Sunt normale.
 Hai, te rog, un pic mai târziu dacă e repede. Ok, zi.
 experimentul de a ne prinde cu mama, ce o sa facem cu memb
ri din familie?
 O sa il faceti, o sa va invati regulile pentru el.
 Cu membri din familie, ca spuneai la un moment dat ca mama
...
 Da, se poate.
 Da?
 Se poate.
 Asta se poate, o sa o sa va explic de ce.
 Bun, ok.
 Ziceam ca o sa facem niste aplicatii care nu o sa va plac.
 Hai una dintre ele.
 Vreau sa va stric melodia preferata.
 Promit ca o refacem.
 Bun.
 Toate aceste canale...
 Pot să vă dau și niște denumiri din literatura enelpistică,
 adică limba enelpistică.
 Toate aceste canale senzoriale se numesc în limbajul ENLP,
 o să le găsiți prin cărți cu denumirea de modalități.
 sună
 modalități.
 De ce? Sunt modalități
 prin care se formează harta noastră mentală.
 Și, vă amintiți, avem reprezentări mentale.
 Asta este o poză,
 nu seamănă ea cu o poză,
 dar să zicem că e o poză, cu gigel în poză.
 Și este o poză,
 adică o reprezentare mentală de care tip?
 Vizuală. Deci, o modalitate vizuală.
 Bun.
 Fiecare reprezentare mentală...
 Nu știu să vă pun un sunet acolo.
 Să vă desenez un sunet, nu știu.
 Sau o senzație, o cheia soli, nu?
 Reprezentările noastre mentale, fie că sunt, vizuale, aud
itive, chinestezice,
 au caracteristici distinte.
 Vă amintiți ce am făcut cu Ana? La ce distanță e?
 Ce mărimi are? Cât de luminoasă?
 De unde se aud de sună?
 Să vă zisă ați? Eu am identificat
 caracteristicile
 reprezentării ei mentale.
 Aceste caracteristici ale reprezentării mentale
 o să le găsiți în cărțile de NLP cu denumirea de
 SUB-modalități.
 Mă rog, o întreagă poveste de ce SUB-modalități. Unii zic,
 bă, dar sunt atât de importante
 că ar trebui să se numească METAM-modalități.
 Neimportante.
 A rămas denumirea sum modalități, ziceți-le, caracteristici
.
 Caracteristici ale reprezentării mentale.
 Și de aici intervin lucrurile cu adevărat importante din ac
est modul.
 Până acum a fost introducere.
 Pentru că ceea ce ne interesează pe noi este cum operăm cu
 acele caracteristici.
 Și acum fiți atenți.
 pentru fiecare emoție, situație, trăire din viața noastră,
 mintea noastră știe cum trebuie să fie caracteristicile g
ândului
 ca să te facă mintea să simți rău sau să te simți bine.
 Ca să te simți furios, ai anumite caracteristice ale repre
zentării mentale.
 Ca să te simți relaxat, ai alte caracteristici ale repre
zentării mentale.
 Ca să te simți speriat, ai alte caracteristici.
 Ca să te simți bucuros, ai alte caracteristici.
 Ca să te simți iubit, ai alte caracteristici.
 Și așa mai departe, la toate.
 Vă zic și ceriașa din vârful tău? Tău lui.
 Nu contează la ce te gândești, contează caracteristicile
 gândului tău ca să îți dea starea respectivă.
 Și dacă te gândești la o piatră,
 dar pui piatra aia în caracteristicile pe care tu le ai
 pentru a fi iubit,
 vei simți stare de iubire.
 Asta este nouatatea absolută pe care a dus-o Elnăl Piu
 în zona psihologiei.
 A identificat faptul că nu contează că mă gândesc la G-gel
 sau mă gândesc la o piatră
 Dacă...
 Mamă ce-l iubesc pe Gigel, pe Gigelica.
 Nu contează.
 Imaginea este de mărimea asta, la distanța asta, se aude
 sunetul ăsta,
 simt fluturașia în stomac și brust pun o piatră în loc,
 dar păstrez aceeași distanța, aceeași mărimea imaginii,
 același sunet, aceeași caracteristică, tot, simt același
 lucru.
 Și ei aștia au zis,
 Mama ei, cum se poate? Adică...
 Contează mai mult sertarul în care...
 Pun eu poza decât ce zice poza?
 Vreau să te gândești, la toate amintirile tale...
 Le-ai undeva pe hard disk.
 Sunt pe hard disk toate pozele din viața ta?
 Cum ar fi? Gândește-te așa.
 Fiecare secundă din viața ta, tu ai făcut cât o poză.
 Poza aia ai făcut-o.
 Și vizual și auditiv și chinestezi.
 Deci, o super poză.
 Ați văzut Harry Potter?
 Harry Potter primeau de acasă fotografii
 care zburau în jurul lor
 și se mișcau.
 Vă amintiți?
 Uitați-vă la Harry Potter.
 Cred că în primul Harry Potter.
 E drăguță faza aia
 cum fotografiile pluteau în jurul lor
 și personajele din fotografii le făceau cu mâna.
 și reacționau.
 Pe lângă chestia asta,
 imaginează-ți că fotografia aia are și sunet, are și senzaț
ie.
 Și fii atent. Gândește-te așa.
 Tu ai acasă, undeva în bibliotecă, ai un album cu fotograf
ii corect?
 În albumul ăla ai pus fotografiile faine din viața ta,
 de la situatii faine din viata ta sau situatii naspa din vi
ata ta?
 Faine!
 Si te uiti cat de odata la el...
 Haaa! Ce bine aratam aici!
 Pai cat de acum imi statiacu' roche asta, cu bluza asta, cu
 sacoua asta!
 Haaa! Si aici fii atent! Ce faina a fost cand am fost la
 mare!
 Si te simti bine, te uiti la ele si iti da o stare buna, ok
?
 De ce nu te uiti si la albumul cu Momentele Naspa din viata
 ta?
 Cand ai facut poze, zici.
 Si la alea n-am facut poze.
 In realitate, tu ai facut poze la tot.
 Poze, film, ai facut la tot.
 Doar ca, dragii mei,
 albumul cu pozele faine, astea din biblioteca,
 il inchizi si il pui deoparte,
 chiar dacă ești în momente neplăcute, îl închizi și îl pui
 deoparte.
 Dar ce faci cu pozele de aici?
 Îl poți închide vreodată?
 Rămân și cele neplăcute, da?
 Dar, ca să știe mintea ta care-s plăcute, care-s neplăcute,
 le pune în sărtare diferite.
 Sertarele alea sunt caracteristicile reprezentării mentale.
 Adică imaginează-ți mintea ta ca un spațiu imens,
 ai văzut că în casă ai o debara și știi că acolo depozitezi
 ceva.
 Dar pe raftul ăla din debara depozitezi lucrurile pentru i
arna.
 Pe raftul ăla din debara depozitezi jucăriile copilului.
 pe raftul ăla de pe...
 Observ că e o organizare spațială
 a lucrurilor cu diferite destinații
 care înseamnă ceva pentru tine.
 E bine, mintea noastră funcționează la fel.
 Ai în anumite zone ale minții tale,
 la anumite distanțe, cu anumită coloristică,
 evenimente care înseamnă lucruri diferite pentru tine.
 Vei pune în același sărtar, vor avea aceleași caracteristic
i, evenimente similare.
 Dacă iei o poză dintr-un sărtar și o pui în alt sărtar, ac
el eveniment pe care l-ai mutat
 N-o să te mai atingă.
 Pentru că din momentul în care tu ai schimbat caracteristic
ile, el va însemna pentru tine altceva.
 Hai să testăm asta.
 Vreau să testăm asta.
 Ai o melodie care ți-ați place.
 Perfect.
 Închide un pic ochii.
 Și fredonează în minte melodia aia și spunem cu voce tare.
 O să fie hărmălaie, dar e ok.
 Ce senzație îți dă?
 Care e sentimentul care îl trezește în tine acea melodie?
 Fredonează în minte.
 Încă nu se aude nimic, e liniște.
 Fredonează-o și observă care e senzația care o ai.
 Cum se cheamă? Ce emoții retreiește?
 Ce trăiești?
 Tinerețe, entuziasă, altceva.
 Vestelie, altceva.
 Cum?
 Mai puțin, mai puțin, mai puțin.
 Vestelie, altceva.
 Cum?
 Mai tare!
 Nostalgie, altcineva.
 Incredere, bun, super, ok.
 Deci, totul mi-a afredonat.
 Atentii, fii atent!
 Disclaimer, paranteze.
 Cursul de NLP este un curs
 practic, chiar daca are
 momentele in care va explic teoretic ce
 aveti de facut, explicatia teoretica
 nu va ajuta la absolut nimic,
 daca nu, faceti practic
 practic clipele alea, că ați văzut că nu sunt multe,
 în care vă zic, acum trebuie să faci în mintea ta asta.
 Ok? E important acest lucru.
 Bun. Închide ochii, ia acea melodie
 și fredonează-o, cântă-o cu vocea inegalabilului Guță.
 Nu refuza, n-ai cum să refuzi, ești aici în sală, ios,
 Deci, schimb de fapt timbru verbal al auditivului.
 Atat a trebui sa faci. Schimbam o caracteristică pe acea
 melodie.
 Foloseste exact aceleasi cuvinte, schimbă doar timbru
 verbal,
 si schimbam o caracteristică pe acea melodie.
 Schimbăm o caracteristică pe acea melodie.
 Folosește exact aceleași cuvinte, schimbă doar timbru
 verbal
 și ai văzut că el are un timbru specific, da.
 Folosește timbru acela verbal. Ok, deschide ochii.
 Cum a fost acum?
 Care a fost sentimentul?
 Care a fost senzația?
 Nu mai vreau sa mai cant.
 Nu mai vreau sa mai cant.
 Altceva.
 Amuzament.
 Bun.
 Perfect.
 Altceva.
 A fost aceeasi senzatie emotionala?
 La prima si la a doua varianta?
 Atenție.
 Conținutul reprezentării mentale a fost același.
 Versurile au fost aceleași.
 Linea melodic s-a schimbat o singură caracteristică.
 timbru verbal.
 Bun!
 Sterge vocea lui Guță.
 Întoarce-te la prima melodie.
 Și acum,
 redu volumul atât de mult
 încât să te chinui să auzi
 cum sună melodia.
 Faceți liniște.
 O cânți, dar foarte,
 volumul foarte scăzut.
 Ce s-a schimbat în senzația ta? Mai îți dă emoția respectiv
ă? Nu. Bun.
 O mai canți de data asta pe un volum asurzitor.
 Ridici în mintea ta volumul până la te asurzește. Atât de
 ridicat.
 Cum e acum?
 Îți dă aceea stare?
 Cum o simti? Care e starea care ti-o da acum?
 Te enerveaza? Intensitate mare?
 Ok, altcineva.
 Cum? Agitatia!
 Ok, aceeasi melodie.
 Poți să iei o melodie de Enya
 și ridicându-i volumul, te agita.
 Conținutul e același. Adică, mă gândesc la același lucru.
 doar că am schimbat sertarul.
 Aici este sertarul cu ceea ce mă liniștește,
 pe când aici este sertarul cu ceea ce mă agită.
 Vreau să te duci într-un moment din viața ta în care cineva
 a țipat la tine.
 Observă scena, ascultă țipatul ăla
 și micșorează volumul vocii acelei persoane.
 Atât de mult, încât aproape nu-l mai auzi.
 Ce s-a întâmplat?
 Ok, revinu. Cât ția?
 10 secunde.
 Cine-mi zice?
 Te-ai relaxat. Zice, m-am relaxat.
 Vrei să te agiți iară? Făl să ții pe iară.
 Ia testează. Făl să ții pe iară și observă ce se întâmplă.
 Ce se întâmplă cu volumul vocii în mod automat, la acea
 persoană?
 Revine tot încet. Știi de ce?
 Pentru că ai spus minții tale cum vrei să procedeze în situ
ația aceea.
 Dacă nu reușesc să vă transmit valoarea acestei tehnici, mă
 las de meserie.
 Care au fost rezultatele? Ce ați obținut? Ce ați învățat
 din experimentul ăsta?
 Din orice experiment îl facem ca să învățăm ceva. Ce ați în
vățat?
 Putem schimba emotia schimband ce?
 Schimband caracteristici ale reprezentarilor noastre ment
ale.
 Si acum am schimbat ce? Volumul.
 Hai sa ne jucam cu alt ceva.
 Dar primi?
 Se poate schimba doar intensitatea caracteristici.
 dar am schimbat acum un volum mic, un volum mare.
 Tu îi zici intensitate.
 Eu îi zic că avea caracteristică de volum mare,
 am dus în caracteristică de volum mic.
 E același lucru.
 Ok.
 Valentin, oare putem...
 Unde ești?
 Putem să punem clip-urile?
 Da?
 Hai să vedem.
 Poftim?
 Da.
 Puteți schimba acum, puteți schimba iarăși cu vocea inițial
ă, la volumul inițial, timbru inițial al melodiei voastre
 preferate.
 Aveți timp destul în următoarele 3 secunde să faceți asta.
 Faceți în minte timp de 3 secunde și o să vedeți că se duce
 înapoi cum era inițial melodia.
 E extrem de simplu.
 Ok.
 Bun. Urmăriți, vă rog, ecranul.
 Pentru că o să vă pun o întrebare la final despre cum a f
ost.
 Avem și sonor, da?
 Asta mă interesează cel mai mult.
 De unde să sting luminile?
 Stai, stai că le sting.
 O contează. Cât să vede pe fel.
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 ...
 Închide un pic de ochii și continuă-ți plimbarea
 și Valentinul o să schimbe, dar o să pună pe pauză.
 Perfect.
 Și acum poți să pui cealaltă.
 Rămâni în interiorul tău cu ochii închis și simte senzația.
 pentru că mă interesează să îmi spui care a fost senzația
 ta privind acel clip,
 ascultând pasajul acela muzical, călătorind acolo.
 Cum te-ai simțit? Ochii deschizi, eliberare, relaxare, înăl
țare, liniște.
 Ați văzut?
 Imaginea aia verde, la pădurea, parcă simțeai inclusiv...
 Mirosuri!
 Mirosuri, răcoare aia, natură.
 Ok, super, super.
 Da, e faina, nu?
 Imaginea.
 Dă-i drumul în continuare, te rogșur.
 Hai să...
 ...
 A fost exact aceeași video.
 Bineînțeles că fac dină ăstea.
 Scopul este să învățăm.
 A fost exact aceeași imagine, pe aceeași cărare, pusă altă
 modalitate sonoră.
 Schimbând o caracteristică de... ce am schimbat?
 Tiparul sonor, pattern-urile sonore s-a schimbat ce?
 Starea ta emotionala.
 Pai bineinteles, pentru ca starea mea emotionala ma face sa
 interpretez lucrurile altfel.
 Nu ti s-a intamplat vreodata te doare ceva, te simti rau,
 trist si vine partenerul si vrea sa te imbratisesc.
 Tu vrei sa-i dai doua palme.
 Când ești într-o stare bună cu același gest, zici da, sigur
.
 Pentru că tu ai interpretat diferit.
 Stările noastre ne fac să interpretăm diferit.
 Ce concluzii tragi din chestia asta, din acest mic
 experiment?
 Legat de... da, te rog.
 A mea, nu? A mea.
 Eu sunt sadic, adică...
 Pai, cum să te învăț fără să pun sare pe râni?
 Absolut, da. O să vedeți asta și la mine și la Horia.
 Nu prea suntem cu bun simț, știi?
 Dacă am fi cu bun simț, vei am zice,
 dragii mei, voi sunteți lumină.
 Radiați de lumină. Sufletul vostru e un izvor de iubire și
 lumină.
 O să fie... Sunteti niște îngeri pe Pământ, ați coborât din
 Rai,
 sunteți minunați, viața voastră va fi extraordinară.
 Și o zic, nu e așa.
 Nu e așa.
 Cum?
 Sunt foarte mulți oameni și trainer și oameni în sală care
 fac asta.
 Doar că lucrurile nu stau așa.
 Avem râni, ne înervăm, ne întristăm, uneori ne e bine, une
ori ne e rău.
 Ghici ce? Nu suntem roboți, suntem oameni.
 Da, scuze, ridic amână,
 si nu aveai nimic in mana, adica nu vrea sa arunce dupa
 mine cu ceva, asa ca i-am dat microfonul.
 Buna, Anca sunt.
 Cea, Anca.
 Mie mi s-a parut super tare, pentru ca in momentul in care
 realizesti cu o schimbare foarte mica,
 ti se schimba foarte mult la tine si reactionezi, altfel c
itesc chestii, altfel.
 Mi se pare super tare.
 Da, da.
 Asta este si scopul, sa vezi ca o mica schimbare de
 caracteristice ale reprezentarii,
 in cazul asta a fost o reprezentare vizuala, ok?
 Ok?
 Acea mică schimbare a avut o senzație extrem de mare.
 Cui nu-i plac filmele de groază?
 Mâna sus.
 Ok, perfect.
 Niciunul.
 Nu le suport.
 Dar cine a observat că se poate uita cu amuzament la un
 film de groază dacă oprește sonorul?
 Ați sesizat?
 Ce ai făcut de fapt?
 de modificat caracteristicile reprezentării.
 Puteți atât de mult să îmbunătățiți la reacțiile voastre
 schimbând caracteristicile reprezentării mentale
 de nu vă imaginați. Vă dau un alt exemplu.
 Auzi cineva de Tiger Woods? De jucătorul ăla de golf?
 E considerat cel mai tare din lume jucător de golf.
 au fost întrebat, cum faci nene să nimerești gaură?
 Și se refereau la gaură de pe teren.
 Nu mai fiți cărcotași.
 Și fiți atent ce le-a răspuns.
 Lăzit, în momentul în care mă uit unde trebuie să lovesc,
 mintea mea crează următoarea secvență.
 îmi imaginez că sunt la nivelul firului de iarbă mic,
 iar mingea și locul unde trebuie să ajungă sunt uriașe.
 Fiind atât de uriaș, locul unde trebuie să ajungă,
 nu am cum să ratez.
 Și am zis, ce prost e.
 Și acum jumătate de ani, dacă nu mai bine, un prieten zice,
 Și hai să mergem la poligon să tragem cu pistolul.
 El avea experiență, eu nu pusese mâna pe pistol în viața me
a, deși...
 Tăi că mi-a fost colonel în armat.
 Da.
 N-am vrut, am stat departe.
 Și am zis, gata, vreau să mergem.
 M-am dus la poligon, am primit un instructor acolo,
 zice, uite, ăsta-i pistolul, uite ce trebuie să faci cu el,
 trebuie să vorbă...
 Aia-i tinta!
 Trebuie să dai acolo!
 Și am luat pistolul și am vrut să arunc.
 Îi zice, ho, nu așa.
 Păi ne-ai zis să dau acolo.
 Glumea.
 Și ce am făcut? Am zis, păi cum să fac
 să mă folosesc de NLP
 ca să țintesc?
 Și exact am aplicat strategia lui Tiger Woods.
 În minte am... vedeam ținta. Era cât un
 un cerculez din al acolo. Vedeam și zic, e
 uriașă.
 E imensă. E atât de mare
 încât n-am cum să-mi onimerez.
 Și mi-o vizualizeam, mi-o imaginam foarte mare.
 Am luat pistolul, am tras, nu mă știu, 6 focuri,
 în centru cercul din mijloc și următorul.
 Instructorul care era lângă mine
 început să râdă și a zis, hai, m-ai tras.
 Zic, nu, n-am mai tras, e prima oară.
 Zic, nu te cred, pentru că nimeni
 care începe să tragă, nu tragea așa, zice majoritatea,
 au un glont acolo, unul în partea aia, unul acolo.
 Nu se poate să trage așa fără să fii tras.
 Zic, nu, crede-mă, n-am tras niciodată.
 Omă, nu m-a crezut.
 Adică, bine, lasă. Vrei tu să minți, ok, asta e.
 De veru e că nu mai trasăm niciodată.
 Doar această reprezentare mentală
 i-a spus creierului meu cum să facă
 ca să-mi merească unde trebuie.
 Adică, ce am făcut?
 ceea ce un tragator experimentat
 descoperă prin încercare și eroare
 poate după luni sau ani de antrenament.
 Eu citisem într-o carte
 și așa ne zic, dar dacă fac exact cum a făcut omul ăsta?
 Pentru că în mintea noastră noi facem multe lucruri.
 Nu ți-ai să întâmpla de multe ori să-ți imaginezi ceva rău?
 Ce se întâmplă câteodată să-ți imaginezi ceva rău?
 Și ce se întâmplă?
 Aleargă copilul și mama sau bunica îi zice, ai grijă să nu
 cazi!
 Zbang!
 Ți-am zis că o să cazi!
 E suficient să-ți imaginezi ceea ce se întâmplă ca creierul
 tău,
 și vă zic o parabola drăguță despre asta,
 creerul tău să zică,
 ok, stăpâne, așa fac.
 Era o parabola drăguță, un nene,
 se trezește dimineața,
 se urcă în tramvai, se duce la lucru
 și într-un ce stătea el, așa,
 se ținea de bara tramvailului,
 a dormit pe jumătate,
 zice, ce job de Rahata,
 ce copiobrazi,
 ce nevastă, nu știu cum, știi?
 Și în spate lui, Îngerul Păzitor nota.
 Nota. Job de rahat.
 Copiii obrazi.
 Deci, ok, dacă asta vrei...
 Metafora asta ce zice?
 Zice că dacă tu te gândești într-un anumit fel,
 mintea ta, corpul tău va reacționa la acel ceva.
 Schimbând caracteristicile unei reprezentări mentale,
 corpul, mintea, emoțiile tale vor reacționa.
 Asta este secretul transformarilor noastre. Asta este
 secretul pe care il ai si tu, si o sa il exersam acum imed
iat,
 sa vezi cum se face sa ajungi, sa poti schimba tu aceste
 lucruri.
 Un ultim exemplu.
 Eram student.
 Știți că studențe sunt foarte bogați, în general.
 Trăiam cu pâine și cu...
 Ce margarina? Margarina era un lux.
 Pâine și vegeta.
 Și Simone, suției mele, îi plăcea ciocolată.
 Dar nu orice ciocolată.
 și de aia scumpă românească.
 Africana.
 Era pe atunci. Nu știu, mai e și acum? Nu mai știu. Mai e
 și acum.
 Bă, deci era atât de scumpă că trebuia să-mi vând un rinic
 de student
 ca să pot să cumpără o ciocolată din aia, știi?
 Și noi eram la începutu' relație, de că trebuia să cumpăr
 ciocolată.
 Nu se putea fără ciocolată, știi?
 Băi, și te aștepți, te aștepți să-i cumpări o ciocolată din
 aia și să-i rămână un an de zile, măcar.
 Adică să mănânce cu firimitura din ea.
 Dar de unde? Într-o zi era gata.
 Și mânca Simona mea ciocolată, nu știu de unde, atât a poft
ă de dulci.
 Mânca câte o ciocolată din aia.
 Ce zice Mario?
 Da, nu folosesc eu NLP?
 Simona la început cu NLP, acum e și ea, master trainer de N
LP.
 Dar atunci prostiile tale.
 Eu zic, perfect!
 Acum e momentul, pentru ca nu crede, stii?
 Cu cat nu crede, cu atat ma lasa sa fac orice schimbari, ca
...
 Hai ca ne jucam, nu are nicio importanta.
 Oricum nu se schimba nimic.
 Si fieti atenti cum am procedat.
 V-am vad?
 Da!
 Vezi?
 Nu, nu, acum...
 Aia e imediat sa zic, imediat.
 I zic, bun, cand te gandesti la ciocolata, cum e gandul ala
? Ce ti-apare in minte?
 Zice, ciocolata.
 I zic, cum e? Atat.
 Unde-i? Aici.
 Si o vedeam ca s-aliveaza doar cand se gandia, adica vedeam
 nomul verbalul, deja kinestezicul, nici nu mai trebuia s-o
 intreb.
 Stii?
 Hmm...
 Sa topea.
 Mare, clară, colorată, luminată, aproape, peste mărimia
 naturală, în centrul imaginii mentale, da?
 Zic, perfect, ok, super, asta-i ciocolata.
 Când mergem să cumpărăm o ciocolată și zicem, firări, iar
 de pe banii mei.
 Zic, stai că mai avem un pic din jocul ăsta!
 Zic, există vreo mâncare pe care n-ai mâncat-o sub nicio
 formă?
 Stăia se gândește o secundă și zice, da, morcovi fierți.
 Morcovierți, nici epurele nu-i mănâncă.
 Morcovierți, perfect, sunt mai iefti.
 Deci ciocolată, da.
 Dezi bun, când te gândești la morcovierți, cum îi vezi?
 Și fata mea, să uită în mintea ei la morcovierți și zice...
 Acolo.
 Și mi-arată undeva în față, știi?
 Acolo!
 Și zic, unde? La ce distanță?
 Deci, cam la vreo 3 metri de mine,
 dar e...
 Nu sunt morcovi!
 Deci, e o poză, o...
 Dar știi cum e?
 Ca o foaie trasă la Xerox Alb Negru,
 în care sunt desenat niște morcovi,
 puși pe o gresie rece!
 Asta e senzația!
 Deci, atât de clar mi-ai explicat
 unde, care sunt caracteristicile ei pentru scârbă.
 Băi, n-a fost informație mai valoroasă, nici când a zis DA!
 Informație mai valoroasă decât chestia asta.
 Pentru că mi-a scutit ani de zile de ciocolată africana.
 Și zic, perfect, super!
 Ia, ha ha ha, ce prosti, la ce mă ajută chestia asta.
 Zic, perfect, super.
 Acum știi ce vreau să faci? Că oricum nu funcționează.
 Da, oricum nu funcioneaza chestiile astea.
 Ia ciocolata ta africana.
 Ah, dar cand mergem?
 Hai sa mergem. Imediat mergem si cumparam ciocolata afric
ana.
 Eu stiam ce urmeaza, ca mai facem cu alte persoane.
 Ia ciocolata africana si du-o la 3 metri distanta
 si fă-o ca și cum ar fi o poză la Serox, alb-negru, pusă pe
 gresie rece.
 Păi, pe măsură ce facea chestia asta?
 Dar de ce o facea?
 Că era drag de mine că eram în prima etapa relației,
 că dacă aș fi făcut-o astăzi, probabil nu ar mai fi făcut-o
.
 Dar eu zic, nu?
 Prefer ciocolata!
 și o pune acolo.
 Dar în timp ce se gândea, eu ziceam,
 du-o la un metru, du-o la 2 metri,
 o vedeam că-și schimbă trăsăturile feței.
 De la extazu, ăla era...
 Bine, hai că o pun.
 Du-o la 3 metri, pune-o jos.
 Dar de ce?
 Eu zic că și așa nu contează,
 nu are niciun efect,
 doar pune-o acolo, știi?
 Pun-e acolo pe gre... si eu insistam, ziceam, pe gresia aia
 rece, o foaie de Xerox, fotocopiat al negru, cu ciocolata
 ta preferata acolo, las-o acolo, ok.
 Si zic si revin-o aici.
 Se uitați ce s-a intamplat dupa, dar ramane intre patru och
i, si camere.
 În ziua aia, n-am mai avut chef să mănâncă ciocolată.
 A apărut ceva, a uitat de ciocolată.
 A doua zi,
 a zis, astăzi parca nu-mi vine să mănânc dulce.
 Nu prea am chef de ciocolată,
 dar mergem zilele următoare și cumpărăm o africană,
 ca acum nici nu prea avem bani.
 Zic, hopa, e un semn bun.
 A trecut ceva vreme până când zice,
 parca aș mânca niște ciocolată.
 Zic, perfect, ok. Am cumpărat o africana.
 A luat o bucățică, a mâncat-o și a dus-o la frigider.
 Și a lăsat-o în frigider.
 Și nu mă știu cum a fost situația după că au venit la noi
 niște prieteni
 și Simona îi servește cu ciocolată.
 Și ăștia râzând zic, a, cum de mai ai ciocolată?
 Că știau toți.
 La care Simona zice, nu știu, dar am luat-o, dar eu oricum
 n-am mâncat niciodată ciocolată prea multă.
 Aștia s-a uitat. Mai zi odată.
 Mi-e oricum, nu-mi place ciocolată, eu nu prea mănânc, măn
ânc câte o bucățică.
 Zic, Simona, tu mâncai câte o tabletă de ciocolată.
 Zice, nu e adevărat, eu n-am mâncat niciodată o tabletă de
 ciocolată.
 Băi, uite de ce zic și oamenii ăștia, cât mânca?
 Ziceam, mâncai cât o tabletă jumate de ciocolată?
 Am întrebat-o pe sora sa.
 Clara, câtă ciocolată mănâncă Simona?
 Ah, mănâncă cât o tabletă la o dată, că-i place mult.
 Zice, băi, voi v-ați vorbit, eu n-am mâncat niciodată atâta
 ciocolată.
 Din acel moment mănâncă o bucățică de ciocolată
 și nici până în ziua de astăzi nu mă crede
 și nu crede pe nimeni că am mâncat ciocolată.
 Doar pentru că i-am schimbat, i-am pus reprezentarea ciocol
atei în sertarul cu ceva ce o n-as mânca.
 Și toată memoria, inclusiv, gândiți-vă, legat de ceva ce ea
 era aproape dependentă, s-a schimbat pe mănânc, dar o bucăț
ire.
 facem vrea asta mică, clătite cu Nutella.
 Simona zice,
 Punem și mie Nutella, de-ați rog un vârf de cutit,
 că știi că nu mănânc ciocolată.
 Mai primim de sărbători ciocolată.
 Se strică ciocolata și nu le mai mănâncă.
 De atunci nu a mai mâncat ciocolată.
 Însă mănâncă morcovi.
 Problema nu e că mănâncă ea morcovi, problema e că îi găteș
te.
 Și trebuie să-i mănânc și eu, și mă așa bucat de ciocolată.
 Nu, cu fumatul nu se poate.
 Fumatul are alte caracteristici.
 sunt fumatul,
 vine din faptul că bebelușul,
 când ai fost bebeluș,
 mama ți-a întrerupt hrânirea la sân prea devreme,
 înainte de 8 luni.
 Și ai rămas cu nevoia de a simți în continuare sânul mamei.
 Asta înseamnă, asta e fumatul.
 Nu 100% din situatii, dar hai să zic 75% din situatii, asta
 este cauza principală a fumatului.
 Și se rezolvă prin alte metode.
 Dacă nu este din cauza asta, se poate rezolva cu metoda
 asta.
 Dar dacă e din cauza asta, atunci trebuie lucrat cu o metod
ă un pic care te duce mai adânc.
 Ok? Da. Cum?
 Cu băutura, acolo e mai nasol.
 Deci eu de exemplu prefer să lucrez cu cineva dependent de
 droguri decât cu cineva dependent de alcool.
 Și atenție, dependența de alcool nu înseamnă că bei până
 cali sub masă.
 Dependența de alcool înseamnă că bei cu frecvență.
 Deci, dacă de exemplu bei o bere frecvent, e dependență.
 Dacă bei acum 10 beri și după aia nu mai bei 3 săptămâni,
 nu e dependență.
 Deci, frecventa spune dacă e de pendență sau nu.
 Consumul de alcool este un anestezic.
 Deci, consumul de alcool este anestezicul durerii noastre
 emoționale.
 Și atunci nu lucrez pe consumul de alcool.
 Eu lucrez pe ce anume îl face pe acel om să aibă nevoie de
 anestezic.
 Cel doare atât de tare încât simte nevoie... Deci nu mă at
ing deloc de consumul de alcool.
 Gândeți-vă, fără anestezicul respectiv, omul ăla nu suportă
 durerea.
 Du-te tu la dentist și zici, nu mai îmi faceți anestezic.
 Știi? Nu, anestezicul ăla e necesar ca să te facă să suport
i o durere mai mare.
 Și de aia nu lucrez deloc pe consumul de alcool, lucrez pe
 răniile emoționale ale acelei persoane.
 Și la un moment dat persoana respectivă poate să renunță la
 alcool,
 să-și micșoreze cantitatea, să scape de dependență, dar dup
ă ce-și rezolvă rănii emoționale.
 Cum lucrez pe răniile emoționale?
 Modific caracteristicile momentelor care le-au făcut să suf
ere.
 Când caracteristicile sunt modificate și omul ăsta și-a gol
it rezervorul ăla de suferință,
 nu mai are necesar, nu mai e atât de necesar, să se anestez
ieze.
 Mai există și acolo o etapă în care trebuie să scape de o
 dependență devenită fizică.
 Da, aia e o altă componentă.
 Da.
 Salut, sunt Ioana.
 Mulțumesc, mi-a plăcut foarte mult exemplul.
 Care din ele?
 Exemplul cu ciocolata.
 Cum pot să îndepărtez ceva, nu știu, un obicei sau cum pot
 să renunț la un obicei care nu este potrivit să nu-i zicem
 altfel.
 Întrebarea mea ar fi dacă există varianta în care să fac ex
ercițiul pe invers.
 Sigur.
 Adică, mie nu-mi place să fac sport.
 Aș putea să aduc mișcarea în viața mea schimbând caracter
isticile pe invers.
 Da, sigur. Tu poți să... De exemplu, fii atent.
 Poți să văd un pic aici, te rog?
 Tema voastră, când lucrezi cu cineva, este să identificați
 caracteristici.
 Adrept, as răuiesc să... Eu o să-i pun întrebări și voi
 identificați.
 Vrei să îmi spui, dacă vrei cu ochii închisi sau cu ochii
 deschiși cum vrei tu,
 să îmi spui, când te gândești la sport, care e imaginea cea
 mai frecventă care îți vine în minte?
 Transpirație, oboseală...
 Poți să te întorci un pic ca să vadă expresia de bucurie de
 pe fața ta?
 Transpirație, oboseală...
 O bucurie de pe fața ta?
 Poți să te întorci un pic ca să vadă expresia de bucurie de
 pe fața ta?
 Transpirație, oboseală, senzația aia de...
 Trebuie să mă opresc că nu mai pot.
 Ca să le vezi ăstea, să le ai în minte,
 descrii un pic ce vezi.
 Pentru că, fii atent, noi când verbalizăm ceva,
 noi povestim ceea ce avem în minte.
 Țineți minte, niciodată nu iasă un cuvânt pe gura noastră
 fără ca în interior să existe ori o poză, film, ori un cuvâ
nt, o propoziție,
 ori o senzație pe care o descriu prin cuvintele respective.
 Deci, totdeauna există ceva în mintea mea.
 Când verbalizez, verbalizez povestind ce am în interior.
 Și acum mă interesează să-mi spui ce e în interior.
 E o imagine, sau o imagine și sunet, sau o imagine, un sun
et și o senzație,
 sau doar unele dintre ele.
 Este senzația de oboseală și respirația mea grea, de care o
 și aud.
 Deci, e și auditiv.
 Așa? Ce mai e?
 Să zizați unde se uită.
 Se uită în sus, în stânga.
 Asta înseamnă...
 Dar asta rămâne între noi, o să vă dau la module-ul următor
.
 Asta înseamnă că are o imagine vizuală pe care și o aminteș
te de undeva din trecutul ei.
 De undeva. A făcut odată sport și amintește ceva și are ace
a imagine.
 Așa că eu știu că există și o componentă vizuală în struct
ura acestei experienței aii.
 Da, am încercat la un moment dat să merg la sală și mă înt
orceam și mă încam de 10 ori mai mult.
 Și ce ți-amintești din acea experiență? Care e imaginea? Ex
istă o imagine acolo.
 De obicei omul care se uită în sus are o imagine.
 Altfel s-a uitat în jos sau s-a uitat în lateral.
 Mă uit în sus când am o reprezentare vizuală,
 mă uit în lateral când am reprezentări auditive,
 mă uit în jos când am reprezentări chinestezice.
 Să simțiți?
 Deci, doar uitându-mă la o persoană, eu știu ce tip de rep
rezentare mentală
 și-a format despre experiența respectivă.
 Și atunci știu pe ce întrebări să mă acces.
 De ce poate mă acces pe cele auditive chinestezice?
 de chinestezi. Eu trebuie să mă acces pe alea vizuare, că
 stă și cu ochii în sus.
 Știi? Și asta îmi spune că sunt reprezentări vizuale acolo.
 Poate voiam să evit privirea multora ca să se întâmplă la
 mine.
 Și asta.
 Că nu m-am mai fost pe scenă.
 Da, eram eu și nu mă simțeam bine în sala aia. Mi se părea
 că nu am ce să caut eu
 cu toate celelalte fete care țopăiau și eu nu eram din firm
ul ăla.
 Ce vezi?
 Ceva ce pare ok, sănătos, dar eu nu sunt în filmul ăsta, nu
 știu ce văd, nu mi-a aduc aminte chiar.
 Ok, fii atent.
 Mi-a zis și ce are nevoie să facă ca să facă sport.
 Eu nu sunt în filmul ăsta.
 Să însizați exprimarea îți spune că are reprezentare vizual
ă sau nu?
 Visuală sau nu?
 Visuală.
 Nu sunt în filmul ăsta.
 I-am spus numele... Ioana.
 Ok, mie există și eu.
 Ioana, știi ce vreau să te rog?
 Tu ești regizorul filmului.
 Vreau să o pui pe Ioana în filmul în care face sport.
 Vreau să creeze acum filmul acesta din mintea ta
 cu fetelălea care aleargă, nu știu ce fac pe acolo
 și Ioana și-a ales un aparat
 și se duce acolo și face sportul respectiv și vreau să cree
zi o imagine cu lumină galben pastelată, relaxantă.
 O să observați ce a făcut cu picioare în momentul în care i
-am zis lumină galben.
 S-a liniștit. Până atunci bătea nervos, i-am zis lumină gal
ben pastelată, s-a liniștit.
 Ce a făcut? Creind lumina aia, automat experiența interioar
ă a fost diferită.
 De unde am știut ce?
 Am nevoie fix de galben.
 Doar din experiența interioară cu sute de oameni care, test
ând, am observat că dacă introduc lumina galbenă, oamenii se
 liniștesc.
 Pentru că e lumina aia de dimineață, de primăvară, vara în
 vacanță, ai senzația aia de lumină galbenă.
 Ok?
 Lumină galbenă, pastelată, senzatie de confort, o vezi pe
 Ioana și ești mândră de ea.
 Ok?
 Crează acea scenă în mărime naturală, în fața ta și vreau
 să verificăm un pic.
 La ce distanță o vezi acum așcena în fața ta?
 E cam la 1,5-2 metri.
 La 1,5-2 metri.
 Care e emoția?
 Că ce simți când o privești pe Ioana în lumina aia galbenă,
 în sala aceea?
 E o bucurie cu acceptare.
 Perfect, fii atent.
 Apropio un pic imaginea și mărești-o.
 Iar lumina devine mai strălucitoare, mai intensă.
 Și o vezi pe Ioana făcând sport, acolo, în lumina aia gal
ben, strălucitoare, intensă,
 imaginea venind la jumatate de metru langa tine, în fața ta
.
 O vezi de aproape.
 Observă-o, fii mândră de ea.
 Perfect.
 Și acum, știi ce vreau să faci?
 Să aduci imaginea mai aproape de tine până când intri tu, f
ăcând un pas de furnică,
 intri în imagine, în corpul ioanei de acolo, din imaginea
 aceea.
 și ești acum înconjurată de lumina aceea galbenă.
 Radiază în jurul tău, strălucește, o simți pe pielea ta, în
 corpul tău.
 Și observă senzația aceea de libertate pe care o ai.
 Ok? Super tare. Perfect. Revină aici, deschide ușorul, ok?
 Perfect. Ok.
 Ia tântă!
 Această imagine mentală nu o să te obligă să faci sport.
 Însă, tu poți construi un film care să conțină această bu
cată, acest montaj mental,
 pe lângă altele în care nu faci sport.
 Și ce s-ar putea întâmpla dacă nu faci sport?
 Ești curioasă? Ok, perfect. Închide ok?
 Și vreau să te imaginezi pe un pat de spital
 cu cei dragi în jurul tău plângând,
 cu medicul care vine să-ți verifice inima,
 cu familia în jurul tău privind îngrijurată spre tine,
 ...ceva deasupra tine.
 Foarte bine. Perfect.
 Și acum, din această imagine,
 în spatele ei pune imaginea cu Ioana în sala de sport,
 în lumina aceea galbenă, protectoare, blândă
 și prin imaginea asta inițială,
 privește pe Ioana făcând sport.
 priveste-o făcând sport relaxată, în siguranță, sănătoasă,
 oferind model celor din familia ei,
 arătându-le un mod de viață sănătos.
 Foarte bine.
 înlăntuiește cele două imagini
 astfel încât
 ceea cu Ioana făcând sport
 să derive, să se nască din imaginea
 în care Ioana suferă.
 Și vreau să nu fugi
 de această imagine cu Ioana resuferă
 ci să-ți o aduci aminte de fiecare dată
 când nu-ți vine să faci sport.
 Iar imediat dupa aceea, sa-ti construiesti in minte
 imaginea cu Ioana facand sport in acel spatiu, in acea lum
ina
 Relaxata, bucuroasa, mandra de ea insasi
 Foarte bine!
 Respira adanc
 Fii mandra de tine
 Si revina usor aici
 Aplauze vreo pentru colegia noastră.
 Ok.
 Da.
 Da, nu e corect.
 Nu?
 Nu, știi de ce?
 Pentru că o să se ducă la sală și nu e melodia preferată,
 și nu e mirosul frumos, e mirosul de transpirație.
 Adică, ce fac?
 Îi construiesc o realitate care nu o să fie.
 Nu, trebuie să bagi minimul necesar.
 Schimb minimul necesar.
 Atâta, nu schimb niciodată ce este în imagine.
 Eu schimb caracteristici ale imaginei, în general.
 Știi? Schimb distanța, mărimea.
 Adică, poți să mă uit la imaginea aia mai de aproape, mai
 departe.
 Dar nu pun acolo pe Vasilica, ca n-a fost, stii?
 Pe Brad Pitt, la sala care o astepta pe Ioana cu covorul
 rosu, stii?
 Nu, ca nu e real, mintea o sa se opuna, o sa zica e fals,
 ok?
 Da.
 La Ioana și la copiii care stau tot timpul pe telefon.
 Mai zi odată.
 Dacă se poate aplica antiteză aceasta la copiii care stau
 tot timpul pe telefon.
 Nu, depinde de vârsta copiilor.
 Gândește-te că metoda asta o aplici pentru că persoana
 respectivă vrea să diminueze
 sau procedezi ca mine, hai de dragul meu îți schimbăm ci
ocolată acum orică vi.
 Știi?
 Dar altfel nu.
 Plus că mai e ceva.
 adultul care știe că vrea să întrețină lucrul ăsta,
 zice, ok, acum trebuie să-l mai fac o dată,
 poate că trebuie să găsească altceva în loc.
 De exemplu, copilul care stă pe telefon,
 stă pe telefon pentru că nu are altceva mai bun de făcut.
 Tu iei nevoia asta de a sta pe telefon,
 dar dacă nu îi dai nimic în loc,
 o să se întoarcă ca și cum atunci a descoperit prima oară.
 telefonul. Se duce înapoi acolo. Deci trebuie schimbat mai
 mult decât îl fac să nu-și mai dorească asta.
 Da, ideea este că, exact ce zice Alexandra, de fapt, oamen
ii nu se uită la consecințele pe termen lung.
 Ori, dacă tu dai filmul pe termen lung, omul zice, ai de
 capul meu, la asta n-am vrut să mă gândesc, ce nașpa ești
 că mă
 să mă văd pe patul de spital.
 Da, dar asta se va întâmpla dacă continui să fumezi.
 Eu, de exemplu, dacă vreau să mă fac pe mine să fac o acți
une imediat,
 să fac o acțiune pe care n-am chef să o fac,
 eu îmi crez scenariul cel mai negativ posibil.
 Și îmi-l vizualizez.
 Zic, ok, o să trăiesc asta, o să simt asta, îmi place nu.
 Ok, am suficient motiv să fac.
 Deci, atenție!
 Majoritatea oameni orice fac. Evita scenarile negative.
 Deci, uite, cum să mă gândesc la chestia asta? Nu!
 Eu mă gândesc, zic, băi, clar, e un film pe care mi-l fac
 mental ca să nu-mi placă situația actuală.
 Mi-o amplific situația de neplăcere ca să mă mișc.
 Imediat, radica să ținem una sus.
 Cum se numesc? Andreea sunt.
 Ce am observat in cazul meu?
 Legat de obiceiurile neproductive.
 Dincolo de partea emotionala, care, nu stiu, iti place ci
ocolata, iti place sa mananci in anumite conditii, exista si
 un cadru care te activeaza si iti creaza contextul favor
abil ca tu sa faci lucruri respectivi.
 Adica, treesti intr-un magazin de dulciuri.
 Nu, nu stiu, ma pun acasa, ajung pe canapea, daca sara aj
ung si ma pun pe canapea, pentru ca am repetat de foarte
 multe onearile asta.
 Aia se numeste ancora, ceea ce vorbeam inainte.
 Cum? Ok, eu fac acest exercițiu.
 Mă distantesc timp caracteristici.
 Dar când mă trezesc în cadru favorabil de a mi se reactiva
...
 Mâine o să învățăm despre anchore.
 Mâine o să învățăm cum să modificăm anchore, să rupem anch
ore, să creăm anchore.
 Vă dau un exemplu legat de ce zicea Andreea.
 Am un prieten care se lucrează pe computer și se joacă pe
 computer.
 pe același computer.
 Dar de ce? Ca să nu creeze ancoră.
 Pentru că știe că dacă s-ar jucă pe computerul
 pe care lucrează,
 n-ar mai lucra.
 Același computer îi vine să se joace pe el.
 Și atunci ce face? El îl pune deoparte
 și zice, ok, pe ăsta mintea mea știe că la ăsta
 doar mă joc. Și nu îi vine să se joace,
 doar îl lucrez. Nu îi vine să se joace când e în față
 cu computerul la care lucrează. Ata de simplu e.
 Da, nu stiu, mai era cineva.
 Da.
 Mai bine.
 Dorin sunt, o intrebare.
 Deci, in spatele dorintii de a face sport,
 ai pus teama
 de ceva ce nu-i place.
 Poti crea un scenariu
 in care sa-i placa efectiv sportul?
 Păi, ce am făcut cu lumina și tră... lumina, senzația, asta
 a fost scenariul în care îi place.
 Dar nu este suficient.
 Noi, ca să ne mișcăm fundul, să facem ceva, avem nevoie și
 de o trampulină, dar și de un șut în fund.
 Deci, altfel, noi nu ne motivăm.
 Motivația noastră trebuie să aibă ambele componente.
 Și durere și plăcere.
 Nu este suficient doar o singura componenta ca sa schimbam
 ceva cu adevarat.
 Trebuie sa-ti si placa si sa te doara neschimbarea sau per
icolul care ar urma.
 Amintesc.
 De exemplu, vii la un curs, vii pentru ca ceva te-a durut
 acasa, dar daca nu ti-ar placea deloc.
 Ai continuat sa vii? Nu.
 La ce mă gândesc dacă temerile astea nu se cumulează și răm
ân în subconștientul tău?
 Foarte bine să se cumuleze. Dacă este o temere care îl ține
 pe copil să nu bage degetul în priză, eu las acolo.
 Eu am o mare frică. Că dacă merg cu ochii închisi pe balul
 strada balconului, s-ar putea să cad.
 Nu vreau să scap de frică asta, tu ai vrea?
 Ok? E corect.
 Am o frică pe care vreau să mi-o las!
 Sunteti de acord cu mine? Adică de ce mi-aș anula o frică?
 De care mă ajută? Mai am frică și să mângâi pe creștet un ș
arpe veninos.
 Băi, mi-e o frică de chestia asta. Înțelege?
 Și o las acolo? Am metode să o scot? Da, am, dar nu vreau.
 Sunt frici foarte utile.
 Lasă-le acolo. Nu orice frică e ria în sine.
 Vă amintiți? Lucrurile nu sunt bune sau rele.
 Sunt contextuale. Sunt contextuale.
 Vă deți până și frica e contextuală.
 Am nevoie de o mică înlămurire. Ai spus că în momentul în
 care îți dorești să faci ceva care nu-ți place,
 te gândești la ceva foarte negativ, cum am făcut acum cu
 exemplul cu sportul.
 Lucrul acesta îl fac și eu și încerc și pe cei dragi să îi
...
 Să îi împricoșezi.
 Să-i sperii.
 Da. În schimb, feedback-ul este
 că nu gestionează foarte bine emoțiile și să mă opresc că
 nu îi ajută.
 Vezi că poate lipsește componenta pozitivă.
 Există componenta pozitivă.
 Ok. Întărește componenta pozitivă, diminuează componenta de
 frică.
 Am înțeles.
 Joacă-te cu combinația asta până găsești
 construcția echilibru care funcționează la acea persoană.
 Ok.
 Ok? La tine poate... Tu ai gasit pentru tine.
 Si crezi ca toti celalti au nevoie de aceeasi dozaj.
 Da, nu?
 Da, aici gresez. La dozaj.
 Ok.
 Multumesc.
 Cu drag.
 Da.
 Apropo de ce zicea coleg, am amintit ca la scoala fetitei
 tot s-a zvonit ca se van droguri
 si asa mai departe.
 Ea este în grupa 0, în clasa 0.
 Și eu cumva am speriat-o, adică i-am spus că nu are voie și
 așa mai departe.
 Până în momentul în care am văzut-o că în fiecare noapte mă
 întreba,
 mami de oameni ei arăi, vin la noi și așa și zic, mami, da,
 dar tu o să știi să faci diferență.
 Adică atunci mi-am dat seama că trebuie să pun și partea
 pozitivă,
 că tu te vei descurca cu așa.
 Construiești complet scenariul.
 Ok.
 Da.
 Ai intuit bine că trebuie introdusă elementul negativ, dar
 lipsește elementul pozitiv.
 Trebuie construită toată.
 Ok.
 Da.
 Mă țineți.
 Da.
 Hai să mai luăm ultima întrebare, că ai expirat timpul de
...
 Știți că ați făcut pauza deja?
 Glu mea.
 Sunt Lucia.
 Bună, Marius.
 Eu nu am nicio întrebare, vreau să vă spun că am făcut
 exact cum ai spus, fiind la Revolution 5,
 ascultând tot ce ai spus și având frică groază de apă cu
 traumă de enegla 6 ani,
 mi-am zis că trebuie să-mi înving frica și să învăț să not,
 măcar să stau deasupra apa, să plutez ceva, orice.
 Așa?
 Și am făcut exact cum ai spus,
 exact cum ai învățat-o și pe colega cu sportul,
 am analizat din toate punctele de vedere
 și ce s-ar întâmpla dacă nu,
 și ce s-ar întâmpla dacă da,
 și am reușit într-o lună să învăț să not.
 Bravo! Super! Aplauze!
 Da!
 Mulțumesc mult!
 E drag! Super!
 Bine, dragilor! Avem pauză 10 minute?
 Un sfert de oră!
 Ce ține echipa cu voi? Fii atent, hai, un sfert de oră, las
ă-i.
 Bun, este fără...
 Hai, la și 10, da, la și 10.
 Ok.
