 Bun. Ce am discutat înainte de pauză? Până aici ceva aminti
ți? A fost cineva în sală?
 Ce ți-a rămas în minte? Care au fost ideile prin... așa, o
 idee, un aha, celălalt ai avut înainte de pauză?
 Roșu nu e roșu, zahăr nu e dulce, ok.
 Adică...
 Te rog.
 Mie mi-au rămas, da, porțile către sine.
 Și, de fapt, ce mi-a rămas mie
 este că sunt concepte foarte faine
 care se regăsesc și în multe alte paradigme
 sub altă formă.
 Și pe mine mă ajută, pentru că e ca un pazăl,
 care la mine știe să mai pună cât o piesă și se creează
 imagine.
 Ok, mă rog, mă rog. Mersi. Da?
 Deci acolo.
 Care a fost ahaul tău.
 Mulțumesc, Marius.
 Ahaul meu vine de multă vreme în coace.
 Concret care a fost?
 Acum punctual, legat de situația de față, am citit o carte,
 Powers vs. Force,
 în care era o sintagmă acolo, în care spunea că cu cât mer
gi mai mult către starea de biluminare spiritual,
 cu atât cuvintele pot altera realitatea implicit experiența
.
 Și acum a făcut un click că am citit-o la nivel de informaț
ie, de know-how ceva de genul, și acum intră în secă în ea,
 efectiv. De experimentar.
 Mersi.
 Altcineva? Da, te rog?
 Cui poate să dea microfonul Elena?
 A haul meu este că pe cât de mult curaj îmi dă ce ne-ai sp
us legat de dualitate,
 pe atât de multă frică îmi provoacă.
 Pentru că acum cumva parcă mă tem de fericire,
 de cel sine.
 Și de sine cumva, dar de momentele de fericire,
 fiindcă...
 Apare o frică acolo, e normală apariția unei frici acolo.
 Curios în ce urmează.
 Ok.
 Alin Sunt. Pentru mine, cea mai importantă chestie pe ziua
 de astăzi, din prima oră, care ai spus-o,
 a fost ideea de a nu mai vedea pasii zilnici,
 și să vedem de ansamblu. Eu mă lupe foarte mult cu treaba
 asta, pentru că văd doar puntual și pasi.
 Pas după pas.
 Și nu pot să mă uit departe peste 5 ani ce o să fac, deci
 nu pot să fă treaba asta.
 Și m-ai deschis o ușă foarte mare și o nouă vizie nepoiția
 asta.
 Și mersi tară mult.
 Ok, cu drag. Super, mersi.
 Eu sunt exact in o pozitie cu Alin.
 Vor numai ensemble, si acum dau seama ca daca nu vad si pas
ii mici,
 nu-i poti in plinie.
 Nu se intampla nimic.
 Dar eu vad doar ensemble, doar peste marsiitari.
 Da, super.
 Vezi, vad clarificat cat de important este aceasta perspect
iva sistemica
 in care in sistem conteaza si piesele si ensemble.
 Ok?
 Bun.
 Mai vreau să vorbim 2-3 lucruri despre ce înseamnă acest
 sine.
 Fără să intru în detalii foarte profunde, am un curs întreg
 de 4 module plus vreo 4 masterminduri în care vorbesc doar
 despre sine.
 Deci e un subiect foarte complex.
 E cursul ăsta, Ascensis, pe care îl țin online.
 Dar nu o să intră în atât de detalii,
 însă trebuie să înțelegeți că aceste stări, aceste 5 stări,
 nu sunt porți care mă duc în sine,
 ci cele 5 stări sunt componentele sinelui.
 Deci sinele este construit din aceste stări ale noastre.
 Stările pe care le are sinele sunt aceste 5 stări.
 Acuma, ele nu sunt doar 5, sunt mult mai multe de atât,
 însă aceste 5 sunt mai accesibile, mai ușor de înțeles.
 De exemplu, o altă stare pe care personal am experimentat-o
 este starea de eternitate, de oprirea timpului la nivelul
 acelui sine.
 Nu intra aici, dar este o altă asemenea stare esențială.
 Și mai sunt, mai sunt și alte asemenea stări.
 Da, nu intră mai multe detalii.
 Mă gândeam să vă mai dau doar niște criterii înainte să
 intrăm în exercițiu,
 apropo, să vă explic exercițiu,
 cum trăiește experiența vieții de la cele două niveluri.
 Noi avem două niveluri în care trăim experiența vieții.
 Avem nivelul obișnuit, al omului obișnuit,
 Adică nivelul în care domină experiența noastră,
 experiența pe care noi o avem în viața noastră,
 noi o aducem în interior prin intermediul minții.
 Eu gândesc ceea ce văd, gândesc ceea ce simt.
 Văd un lucru pe stradă și mintea mea zice,
 nu-ți place asta sau ți place asta.
 Adică analizăm și experimentăm o emoție filtrată
 sau prin filtrul minții.
 Ăsta este nivelul de bază al NLP-ului care zice
 ai o experiență, ai o reprezentare mentală, ai un filtr al
 convingerilor, ai o emoție și ai o reacție.
 Ai tot tablouă asta, vă amintiți, nu? Ați făcut la Pract
itioner schema aceea cu
 un stimul și o reacție, da?
 Stimul acela e filtrat de mintea mea, de convingerile mele,
 crează reprezentarea mentală, apare emoția.
 Când apare emoția, eu îi dau o semnificație pozitivă sau
 negativă, îmi place sau nu îmi place,
 și atunci reacționez.
 Tot aparatul care face chestia asta, se uită la stimul ăla
 exterior
 și crează o reacție în interiorul meu, e un aparat mental.
 Mintea intervine în funcție de ce a memorat mintea mea.
 Eu am acele reprezentări, am acele convingere, am acea semn
ificație.
 Zic, bă, e oribil asta sau e foarte fain lucru asta, în fun
cție de filtre.
 Experiența mea ca om obișnuit, ca minte obișnuită, ca
 mental,
 E o experiență în care mintea e pe primul loc.
 Mintea este cea care domină toată experiența vieții mele.
 Eu prin mintea mea analizez, prin mintea mea filtrez,
 mintea mea trage concluzii, crează impresii, crează semn
ificații.
 În starea sinelui, mintea nu mai funcționează.
 Acolo experiența este una de a fi, nu de a gândi.
 Nu analizăm nimic mental, ci doar experimentăm lucrurile.
 Experiența respectivă este una non-duală.
 De ce zic asta? Mintea este cea care experimentează dual
itatea.
 Pentru că mintea... ce înseamnă dualitatea la nivelul minț
ii?
 Îmi place, care e opusul? Nu îmi place.
 Are ambele opțiuni.
 În spatele minții, acolo unde mintia e oprită, la nivelul
 sinelui,
 nu mai există senzația de îmi place, nu îmi place.
 Nu mai există senzația de urăz, chiubesc.
 Nu mai există aproape departe.
 Deci nu mai există polaritatea asta a contrariilor.
 Ca să ajung acolo, eu în timpul exercițiului trebuie trept
at
 să intru într-o transă care îmi permite să las deoparte m
intea rațională.
 Elementul de transă
 e
 fundamental pentru core transformation.
 Fără transă, nici unde țin tot exercițiu.
 Îl țin în mintea rațională,
 îmi imaginez ceva, dar totul se întâmplă în mintea rațional
ă.
 Cât timp lucrurile stau în mintea rațională,
 nu apare schimbarea. De ce?
 Și acum fac o paranteză, mă duc un pic în spate.
 Există o singură cauza tuturor problemelor pe care noi le
 avem, cu care oamenii se confrunta.
 Singura cauza este că noi trăim experiența vieții de la
 nivelul minții, nu de la nivelul sinelui.
 Adică noi trăim toate lucrurile care ni se întâmplă ca fi
ind mintea, nu ca fiind sinele.
 Nici nu știm cum să facem asta.
 Pentru că totul la noi este mental.
 Totul trebuie să înțelegem, totul trebuie să facem pași, să
 gândim, să analizăm.
 Ok.
 Un asemenea proces, cum e core transformation,
 te muta, muta conștiința ta
 de la nivelul minții,
 în acea zonă
 în care a fost la început conștiința ta,
 adică la nivelul sinălui.
 Și de ce zic în care a fost la început?
 A fost o perioadă din viața ta în care
 nu știai cuvinte?
 Și cum gândiai atunci, când nu știai cuvinte?
 Nu gândeam fără cuvinte.
 Bebelușii trăiesc experiența sinelui.
 Pe măsură ce apare limbajul, noi ne depărtăm de experiența
 sinelui
 și ne proiectăm în experiența minții.
 Care e diferența asta dintre experiența sinelui și experien
ța minții?
 Îmi amintesc versurile. Eu nu strivesc corola de minunia
 lumii și nu cit cu mintea tainele ce le întâlnesc în calea
 mea.
 Mintea, rolul ei este să eticheteze, să pune etichete pe
 experiențe.
 Ați vrut vreodată vreun copil micuț, bebeluș, când vede
 prima oară un obiect, să vede prima oară o floare.
 Rămâne atât de uimit că nu încape atât a uimire în el.
 Și vine părintele și îl ajută. Asta e o floare.
 Ce a făcut în momentul ăla?
 A pus o etichetă pe experiență.
 Din acel moment, mintea copilului a intrat în funcțiune
 și el experiența respectivă,
 din acel moment o va eticheta de fiecare data si va cauta
 eticheta respectiva.
 Si noi traim, cat timp traim la nivelul mintii, noi traim
 prin etichete.
 Ma uit la tine si zic, nu-mi place barba ta. Asta e o etich
eta.
 Imi place nu stiu ce. Ai o alta eticheta.
 Etichetarile acestea tin loc de traire.
 Etichetările ne fac să gândim, nu să trăim.
 Cu cât mintia este mai activă,
 ea strivește corola de minunia lumii,
 cum? Punând etichete.
 Și noi ajungem să ne gândim viața,
 nu să trăim viața.
 Core Transformation,
 În realitate, dar rămână între noi, nu zicem la nimeni,
 nu este un exercițiu care doar repară probleme,
 este un exercițiu care ne reînvață să trăim.
 Ne reconectează cu adevărata noastră natură,
 aia de dinainte
 de a învăța că suntem un aparat de etichetat.
 Un aparat din ală, de la supermarket, cu care lipesc etich
ete.
 Asta face mintea noastră.
 un cod de bară, da.
 Așa, noi trebuie, de fapt,
 să reînvățăm, să trăim experiențe,
 nu să le citim eticheta experiențelor.
 E ca și când, știi, te duci la o florărie
 și în loc să miroși florile,
 pe tine te interesează cum se numesc florile,
 ce scrie pe eticheta lor.
 În loc să guști prăjitura, tu te mulțumești cu a citi num
ele prăjiturii de pe eticheta respectivă.
 Asta e viața noastră.
 Euul nostru obișnuit, psihologic, așa trăiește.
 Noi denumim ce trăim, nu trăim experiențele respective.
 Și nu le mai putem trăi până nu oprim mintea.
 până nu ne putem disocia de aparatul de etichetat.
 Singura cauza a tuturor problemelor
 e, de fapt, această uitare
 a modului în care noi am fost la început.
 copilul, când s-a născut, nu etichetează, trăiește.
 Te uiți la un copil mic,
 mă uitați când era fiică mea mai mică,
 și rămâneam uimit de cât de încântată era de o piatră.
 Ați văzut copii mici?
 De ce copilul mic poate fi încântat de o piatră,
 iar tu ca adult nu mai poți să fii.
 Și zici, uite ce prost e, e încântat de o piatră.
 Ce se întâmplă acolo? Ce se întâmplă în mintea lui de...
 E încântat de un gândac, de o piatră, și tu nu mai poți.
 Nu, nu e imaginația. Imaginația înseamnă să construiești un
 scenariu, să vezi piatra aia, că o pui tu pe inel acolo și
 că nu știu ce.
 Copilul e prea mic ca să aibă toate aceste noțiuni. E prea
 mic încă.
 Noutate. Ce înseamnă noutate?
 De ce te fascinează nouul?
 Pentru că încă nu ai etichete pentru el.
 Dacă ai avea etichetă pentru el, nu te-ar mai fascinați, i
 s-ar părea banal.
 Se vizați?
 Ideea de viață banală nu sperie?
 De ce?
 pentru că știm că ceva care are o etichetă a devenit banal
 și a pierdut valoarea.
 Experiențele reale, neavând etichetă, au o valoare mult
 ridicată.
 Ori, prin procesul acesta, noi facem cale inversă și facem
 o dezetichetare a lumii.
 Întorcându-mă la cum trăiam experiența înainte să pornesc
 mașina de etichetat.
 Să știu atât de lucruri prin care să etichetez lucruri, să
 eticheteze experiențele.
 Problemele care apar, apar din cauza că am uitat că sunt
 acee sine care nu etichetează.
 Eu cred că sunt mintea care etichetează. Care nu știe alt
fel.
 El nu e altfel. Mintea noastră nu o face că e rău intențion
ată.
 Asta e natura ei.
 Să pună etichete pe lucruri.
 Mi-am plăcut foarte mult o secvență dintr-un film genial
 se numea Don Juan de Marco.
 În Don Juan de Marco este o frază care vorbește despre ac
est lucru.
 Don Juan de Marco e unul dintre cele mai spirituale filme.
 S-a zis vreodata? S-a zis ati?
 Don Juan de Marco. E cu Johnny Dopp.
 Cu Johnny Deep.
 Si cu Marlon Brando.
 Ati vrea ca iti vine sa te uiti la filmul acela doar ca sa
 mai vezi scenele cu Marlon Brando.
 E o scenă în film în care Don Juan, îmbrăcat în Zorro,
 adică el se considera, era un nebun în film.
 Era un nebun care se considera marele Don Juan,
 care cucerea toate femeile,
 și ajunge la Spitalul de Nebuni,
 unde doctor era psihiatru ăsta,
 care actorul era Marlon Brando.
 Și doctorul îl întreabă, zice,
 "- Tu cine ești?"
 La care ăsta îi spune,
 "- Eu sunt Don Juan de Marco, amantul femeilor."
 Și doctorul zice,
 "- Bun, și eu cine sunt?"
 Și el zice,
 "- Tu ești Don Otavio de Flores,
 marele spadasin, Don Otavio de Flores."
 La care ăsta zice,
 "- Nu, eu sunt psihiatru tău, sunt scutare."
 și nebunul zice, nu, nu,
 tu crezi că ești psihiatru, ai uitat că ești Don Otavio de
 Flores,
 tu te crezi psihiatru.
 Și ala-i momentul în care ceva începe să se schimbe în m
intea psihiatrului
 care ducea o viață complet plafonată.
 Și...
 Nu mai știu exact, dar e momentul în care se duce acasă la
 soția lui cu un bucăt de flori.
 Și începe să schimbe modul în care comunică cu soția pentru
 că, metaforic, își amintește că el este Don Otavio de Fl
ores.
 Da, deci nu mai e psihiatru.
 Oric, acest mesaj, eu sunt personalitatea asta limitata,
 pe această personalitate limitată, mentală și emoțională,
 este cea care mă bagă în probleme.
 Personalitatea, structura ta umană,
 este cea care te face să ajungi în blocajele în care ai a
juns.
 Te-ai ajuns în blocajele de azi din viața ta,
 cu mintea ta,
 aia care te închetează,
 cu emoțiile tale,
 alea, azi bune, azi mai puțin bune și așa mai departe.
 Deci, eul tău uman
 te-a dus către blocajele actualele vieții tale.
 Pentru că de ce?
 Pentru că ai uitat că ești Don Otavio de Flores
 și te crezi psihiatru.
 Nu. Nu poți să schimbi un rol cu altul. Trebuie să te întor
ci la esență. Iar esența este dincolo de mintea etichetato
are.
 Dincolo de mintea care etichetează. Degeaba ai schimbat un
 rol, pentru că îl schimbi tot din poziția asta.
 De fapt, să ne întoarcem în poziția copilului.
 Lăsați copiii să vină la mine, pentru că ei sunt Împărăția
 Cerului.
 Despre asta e vorba, de fapt.
 Ăsta a fost mesajul.
 Tre' să fii precum un copil, din punctul ăsta de vedere.
 De asta de vedere.
 Puritatea copilului,
 puritatea copilului metaforic,
 se refera la
 capacitatea de a nu murdări cu mintea
 experiențele.
 Mintea noastră etichetând,
 zice foarte fain
 Bhagavad Gita spune,
 niciun cuvânt nu l-a murdărit vreodată pe Brahman,
 pe Dumnezeu.
 Nici un cuvânt nu l-a murdărit.
 Deci, n-au zis, nici un cuvânt nu l-a descris cu adevărat
 pe Brahman.
 Nici un cuvânt nu l-a murdărit vreodată.
 Ce sugerează?
 Că orice cuvânt ai folosi este o micșorare.
 Nu există un cuvânt care să exprime tot.
 Ok, vrei să întrebi ceva?
 Bună, Marius. Ce ne spui tu, pe scurt, este mai mult să tră
im în prezent?
 Asta ne transmite sau nu trebuie să se uce?
 A trei în prezent este una din metode pentru a putea să ne
 amintim acest sine.
 Este una din metode.
 Core Transformation este o altă metodă.
 Am înțeles.
 Sunt metode care țin de mod de a ne comporta, mod de a gând
i.
 A trei în prezen, știi ce implică?
 Implică să mă pot uita la trecut și la viitorul meu,
 și uitându-mă la trecut să zic,
 dar ce anume din trecutul ăla încă iau cu mine?
 Ce anume mă interesează?
 Ce anume trag după mine din trecut?
 dar când mă uit în viitor, ce anume vreau să duc cu mine în
 viitor?
 Și încet încet să descompun acest trecut și acest viitor.
 Ok, dar dacă nu mai iau cu mine asta din trecut,
 dar dacă nu mai iau cu mine nici asta din trecut.
 Dacă vreți, putem să facem un mic experiment, să vedeți cum
 se simte
 când las trecutul și viitorul și trăiesc efectiv clipa pre
zent.
 Putem să testăm asta sau mai ne.
 Mulțumesc.
 Da, uite, acolo și după aceea.
 Te rog frumos să-mi spui, dacă se poate, cum poți să cresc
 un copil ca să-i rămână cât mai mult din sinele său?
 Vă trebuie să introduci o mică formulare, o mică replică,
 în care, când spui asta este ceva, poți să-i spui acesta
 este numele pe care îl dăm acestui lucru.
 Să-i spui că este un nume, o denumire, așa cum tu ai un num
e și obiectul acesta are un nume.
 Pentru că efectul... ce se întâmplă? Oamenii au ajuns să
 confunde numele cu realitatea.
 Dacă tu îi spui că acesta este numele acestui obiect,
 obiectul rămâne ceva, numele,
 e doar un atașament pe obiect.
 Altfel, nu mai știi că unul este numele unul e obiectul.
 Da.
 Uite acolo.
 În situația...
 Ok.
 Vreau să întreb, în momentul în care ajungi în starea de
 copil, adică la esență, la sine,
 poți să treci foarte ușor să schimbi identitățile, fără ca
 să fie asumate ca niște identități,
 să fie, nu știu cum să întreb ca să fiu foarte pertinentă.
 În momentul în care ajungi la esența ta, să schimbi identit
ățile este ceva foarte simplu.
 Când ajuni să simți starea sinelui, nu se schimbă nimic.
 Nu se schimbă nimic.
 Adică când ieși de acolo, ieși cu aceleași moduri de a fi.
 Singurul lucru care se schimbă,
 este atitudinea ta interioară față de furtunile din viața
 ta.
 Încep să-ți placă.
 Nu o să zici, până acum eram...
 Pur și simplu, nu știu, eram pilot de avion,
 acum nu mai sunt pilot de avion și gata, mă duc în mânăst
ire și mă călugăresc.
 Nu apar schimbări drastice.
 Apar ceva de gen...
 Uite, să dau un exemplu.
 Să zicem că înainte de a trăi o asemenea stare,
 ți-e frică să vorbești în public,
 că ți tremură pe tine și chiloții și...
 pe tine, înainte de a vorbi în public.
 După ce trăiești o asemenea stare,
 încă mai persistă frică aceea,
 dar în același timp apare și curiositatea,
 apare și nevoia de a vorbi în public,
 apare și sentimentul,
 dar e în regulă oricum ar fi.
 Nu o să mi se întâmple nică, o să fie totul în regulă.
 Deci, apar schimbări,
 dar să nu te gândești că sunt atât de mari încă zici,
 Hai de capul meu, nu ma mai recunoaste lumea de ieri pana a
zi.
 Nu.
 Nu se schimba asa de mult.
 Tu, insa,
 traiesti un sentiment de bucurie interioara care se mentine
 zile in sir.
 Si il traiesti,
 se mentine zile in sir,
 ti s-a intamplat vreodata sa te trezesti dimineata bucuros
ca, ai visat ceva fain,
 și pe parcursul zilei să se mențină starea aia de bine dat
orită visului,
 o senzație din asta pare de a-i mult mai intensă.
 Adică poate să dureze zile, săptămâni înșiri, să se mențină
,
 și în timp se estompează.
 Deci nu se întâmplă ceva science fiction, ceva miraculos,
 ci apare doar o conștientizare
 că suntem mai mult decât credeam că suntem.
 Adică, tocmai datorită acestei flexibilități, să poți să te
 joci în ultimă instanță cu o identitate și cu cealaltă.
 Tocmai pentru că realizezi că e vorba despre un joc.
 Așa e, dar...
 N-aș vrea să o luați ca fiind așa ceva super important.
 Cunoaște acest sine este cel mai banal lucru din lume,
 pentru că am fost dintotdeauna.
 Ne-am născut știindu'.
 Adică, te-ai născut deja așa.
 Nu e ca și când ai avut mare merit.
 Adică noi suntem deja, nu e ca și...
 Adică, ce tare sunt!
 Îmi fac singur statuie că am atins sinele.
 Așa erai de când te-ai născut. Între timp doar ai uitat.
 Te-ai luat valul și te-ai dus în alt mod de a trăi.
 Da, mai erau întrebări?
 Te rog.
 Daniel Sânt.
 Deci înțeleg că realitatea este neutră.
 Noi suntem mașini cu toții de semnificație, de etichetă.
 Da, mintea noastră cam așa funcționează.
 Atunci dacă dăm la o parte toate aceste mașini de etichetat
, sinele identic pentru toată lumea?
 Avem același sine cu toții?
 Când zici același sine, fii atent, hai să ne gândim împreun
ă la chestia asta.
 Prin ce știi tu că ești diferit de altă persoană?
 Odată te uiți la tine și zici, bă, eu am burtă cealalt, n-
are sau mai știu eu ce.
 Dăm la o parte corpul.
 Prin ce mai știi că ești diferit de altă persoană?
 Modul cum vorbim, cum percepem realitatea.
 Modul de gândire.
 Eu am niște convingeri, tu ai alte convingeri.
 Ok. Dăm la o parte și gândurile, că tocmai ziceam că oprim
 aparatul ăsta de gândire.
 Simții-le, emoțiile.
 Eu trăiesc 90% din timp, simt bucurie, tu simți anxietate,
 ăla simte nu știu ce.
 Dăm la o parte și emoțiile.
 Și rămâne sentimentul de a fi, sentimentul acela de exist.
 Știu că exist, știu că sunt.
 Și în sentimentul ăsta trăiesc o senzație de bucurie și de
 iubire care n-au nicio cauza din exterior.
 Pur și simplu, trăiesc doar sentimentul ăsta de a fi.
 Păi, bun, și acest sentiment este unic pentru toată lumea.
 Toată lumea practic simte la fel toate cele cinci stări
 principale pe care le-am...
 Se simt cam la fel.
 Intensitatile diferă.
 Acum, cum ziceam, unul simte o emoție, al tău simte alta
 emoție.
 Dacă îi face peste 2-3 zile iarăcorte, poate simți o alta
 emoție din ce nu ai simțit-o înainte.
 Simți diferit sau poți simți aceeași emoție.
 Dar senzațiile sunt cam aceleași. În aceleași senzații.
 Iar sentimentul care apare este că ultimul lucru pe care îl
 dizloci de la tine și care îl vezi că îți este atașat pe
 sinele tău este numele.
 Și la un moment dat, gândăște-te ca să-ți știi numele, ce
 trebuie să funcționeze în interiorul tău.
 Mintea. Da, dacă mintea se oprește, dacă stă mintea.
 În timpul somnului îți mai știi numele? Nu.
 Dacă se oprește numele, ce mai rămâne?
 Cea mai intensă senzație de libertate și de bucurie pe care
 ai trăit-o vreodată. Asta rămâne.
 Cele 5 stări rămân după ce restul lucrulor sunt date la o
 parte.
 Acum, mulțumesc de întrebare, e dintre cele mai profunde
 chestiuni și nu vreau să o ating.
 Nu vreau să o ating pentru că e un subiect care nu place o
amenilor.
 ce se întâmplă cu identitatea noastră în momentul ăla.
 Tehnica asta pune foarte multă presiune pe cursanți, pe o
amenii, când trebuie s-o facă.
 Aoleu, dacă celălalt o să se ilumineze și eu nu.
 Dar cum mă mai duc eu cu metrou până acasă dacă nu sunt il
uminat?
 Sau dacă sunt iluminat, da.
 Dacă se stinge becul în metrou și eu încă nu sunt iluminaț
 să văd în întuneric.
 Și eu luminez, da, mă pun aștia pe post de centrală
 electrică.
 E amuzant.
 Stii de ce? Pentru că noi punem presiune pe noi pentru o
 stare interioră pe care bebelușul o are natural.
 Pe care copilul o are natural.
 Și noi punem presiune.
 Ah, trebuie neapărat!
 Nu, când fac tehnică asta, n-am nici cea mai mică curios
itate, nici cea mai mică așteptare.
 Nu mă interesează.
 Când lucrez, cotransformația, lucrez doar de plăcerea de a
 mă conecta cu mine însupt.
 de a sta în interiorul meu.
 O să vedeți că toată tehnica se face în stare de transă.
 Și în stare de transă, zgomotel din afară,
 deși le aud,
 aud vocile colegilor,
 nu mă interesează.
 Pe mine mă interesează doar experiența mea interioră
 pe care ghidul mă ajută să o urmez.
 Sunt niște pași pe care ghidul tău o să ți-i spună
 și te ajută să urmezi pașii respectivi.
 Trecem acum și o să vă rog să dați foile,
 pentru că sunt niște etape ale exercițiului
 și eu o să le iau împreună cu voi fiecare etapă în parte să
 vă o descriu.
 Astăzi nu apucăm să facem exercițiul,
 ci până când terminăm programul ne ia 3 ore să vă explic ex
ercițiul.
 Mâini o să avem tot până la ora 18 și păi mâine tot până la
 ora 18.
 Sugestia mea, dar rămâne ca întrebare, de fapt, este
 Dacă ne-am adus ceva de acasă să mâncăm?
 Să câștigăm timp?
 Nu știu. E o întrebare.
 Să reducem pauza la jumătate de oră, să zicem.
 Ok.
 Da, poți să le dai amândouă. Acum mă interesează doar una d
intre ele, dar le explic eu imediat.
 Da.
 Nu, nu, nu.
 Nu, nu, nu.
 Nu, nu, nu.
 Nu, nu, nu.
 Nu, nu, nu.
 Nu, nu, nu.
 Nu, nu, nu.
 Nu, nu, nu.
 Nu, nu, nu.
 Nu, nu, nu.
 Nu, nu, nu.
 Nu, nu, nu.
 Nu, nu, nu.
 Nu, nu, nu.
 ai pierdut sensul.
 În starea sinelui, totu' ți se pare că are sens.
 Totu' e exact așa cum ar trebui să fie.
 Și ai sentimentul de sens.
 Căzând din starea aia, întorcându-te în experiență humană,
 la început apare o senzație din asta beatifică de fericire,
 pe măsură ce dispare aia, se instalează o senzație de gol
 și de lipsă de sens.
 Sunt foarte mulți, foarte mulți. Sunt oameni, Jung vorbește
, Cal Gustav Jung vorbește despre chestia asta,
 că a trebuit să lucreze cu oamenii respectivi pentru că z
iceau că intră în depresie că nu mai simt sinele respective.
 Ei, erau deja într-o depresie, doar că era ascunsă, mă rog.
 Starea aceea de tristete de după e de fapt dorința, melanc
olia de a mă întoarce acasă.
 Eu am văzut cum e acasă și acum mi-e dor de casa aia, de mă
 întoarce acolo.
 Întrebarea a fost dacă starea aia de gol, pentru că urmează
...
 Există o stare la unele persoane, nu la toate. Există o
 senzație de gol, de pierdere, după ce se termine euforia
 conectării cu sinele.
 Și da, există. Am simțit-o și eu, o starea respectivă.
 Dar dacă ești bine ancorat și înțelegi ce faci, nu te dărâm
ă.
 Însă există și situații, cazuri excepționale, cu oameni
 care au avut nevoie de ajutor ca să iasă din acea stare de
 gol.
 Vreau să întreb dacă atunci când fumezi, înghiți, mesteci
 ai afasca, e același lucru?
 Pentru că am văzut situații, tot așa, te conectezi la lum
ini, mirozuri, univers.
 Da. E destul de mare diferența,
 e destul de mare diferența, pentru că...
 Ok, sinele ăsta...
 Sinele, de fapt, este informație.
 și are zone de informație superficiale și zone de informaț
ie foarte profunde,
 ca și cum ar avea straturi.
 O substanță chimică, indiferent că e ayahuasca, pe iotă, te
 poate duce până într-o zonă marginală,
 o zonă exterioară,
 dar nu te poate duce până în profundzime.
 Te duce în niște zone în care mintea încă funcționează.
 Mintea există acolo.
 Diferența este că în timpul acelor stări, că ai luat nu șt
iu ce substanțe,
 durata lor e mai mare decât când ieși la început și faci un
 exercițiu.
 La început, eu ne-am înțeles că nu am testat niciodată, șt
iu, doar din cărți sau din relatările altor oameni.
 Dar eu când începusem și făceam tehnici de respirație, de
 concentrare, de meditație,
 Experiența sinelui era de câteva secunde.
 Persoanele care luau substanțe, de ce?
 A, am stat minute în șir.
 Am stat o oră, am stat nu știu ce.
 De ce? Ai de cap, mău, deci...
 Cât de fain să stai atât.
 După aia mi-am dat seama că
 acele substanțe erau niște cârje.
 Nu era faptul că persoana respectivă chiar
 schimbase ceva și a obținut niște rezultate.
 Era un rezultat artificial indus.
 Și mi-am dat seama că nu mă interesează, nu vreau să testez
 așa ceva.
 Nu cred că o substanță te poate duce până acolo unde
 ar putea să mergi fără substanța respectivă.
 Să ar putea să mă înșel.
 Nu e expertiza mea, nu e ceea ceva ce să stăpânesc atât de
 bine încât să știu.
 Că nu ce mai contează dacă ai atins-o că e 5 secunde sau o
 oră?
 Cât timp stai acolo, da, nu mai ai percepția timpului.
 Ai în tine și poți să-ți aduce aminte.
 Cât timp stai acolo, nu ai percepția timpului, dar după ace
ea, poți să măsori durata de timp, o poți încadra în timp.
 Degeaba ți-o amintești, e ca atunci când îți amintești un
 vis, dar nu îl mai retreiești.
 Ai intors din vacanta.
 Da, te-ai intors din vacanta.
 Raman e insa o melancolie si o cautare continua dupa aceea.
 Raman e cu dorul de acea intoarcere acasa.
 O să te ajute în Core Transformation, o să te ajute...
 Da.
 E un sentiment senzational să îți accesezi sinele.
 Da, da, este.
 Cu toate că experiența pe care ai avut-o te poate ajuta
 pentru că te ghidează și zice
 Ok, mă îndrept în direcția bună.
 În credere că poți să o atingi.
 Adică îți mai adormi un pic mintea conștientă care zice...
 Ideea care e?
 Că o asemenea substanță te ajută să blochezi din mintea con
știentă.
 Când nu folosești o asemenea substanță, trebuie tu prin aut
odisciplină să oprești mintea conștientă.
 Ai avut dreptate când ai spus.
 Că într-adevăr eu eram conștientă.
 Știam în orice secundă că pot să mă trezesc, că pot să auze
am ce se întâmplă în jurul meu.
 Era exact cum spui, țineam intenționat să rămân în starea a
ia cât mai mult să nu iesc, că îmi plăcea prea mult.
 Și la tehnicile acestea, la fel, vei avea senzația că ai tu
 controlul asupra duratei experienței, câte duci.
 Când ești de că auzi vocea ghidului, auzi colegii, deci nu
 e ca și cum te-ai rupt complet.
 însă starea interioară emoțională este de o foarte mare bog
ăție, o foarte mare intensitate.
 Te rog, scuze.
 Eu cred că atunci când trăiești starea asta în urma unui
 proces
 și procesul este autentic și o trăiești intens și autentic,
 starea asta o iei cu tine multă vreme, odată ce ai simțit-o
.
 Adică eu am simțit toate cele cinci stări și am rămas cu
 ele.
 Nu mi-a aduc aminte tot timpul să intru în ele, dar le-am
 simțit că sunt ale mele,
 și că pot să fiu acolo,
 și nu mai am nevoie decât să-mi aduc aminte momentul
 respectiv și sunt în ele.
 Adică mi se pare mai autentică chestia asta decât ceva, nu
 știu, poate gresel.
 Ai dreptate. Un singur lucru își vrea să observi.
 Nici una din stările acestea nu pot fi accesate la voință.
 Pentru că voința ține de mintea noastră.
 Voință este o capacitate a minții.
 Și atunci, da, le simți că sunt ale tale, dar modul în care
 le reaccesăm
 nu ține de faptul că, ok, acum mi-am mintesc, acum pot să
 intră în ele.
 Accesarea, accesarea lor este mai degrabă un moment,
 un moment din asta de...
 ca o întâmplare,
 ca un moment în care ai primit un cadou.
 Dar nu pot să fac nimic ca să le accesez la voință,
 pentru că voința ar însemna să mi-impun eu.
 Acum vreau, acum!
 Îl gândesc și simt starea asta.
 Nu merge așa, pentru că atunci o iei din minte,
 o iei din mental.
 Da, cum ziceam, nu o să intru în detalii,
 dar dacă ești curiosă,
 în cursul ăsta de Ascensis, acolo descriu toate obstacole,
 cum mintea construiește un simulacru al sinelui,
 ca să ne dea senzația că acum a intrat în sine, că face ce
va cu voință,
 am detaliat acolo, am dat o groază de tehnici din toată fil
ozofiile.
 Ne întoarcem la Core Transformation.
 Core Transformation pleacă de la ideea că orice problemă
 apare pentru că m-am rupt de această cunoaștere a sinelui.
 Și corolarul care e?
 Păi dacă eu mi-amintesc sinele, ce rost mai are existența
 problemei?
 Și problema nu-și mai are rostul.
 Înțelegeți? Deci problema în sine nu își mai are sensul din
 moment ce i-aș ating scopul, care era scopul să mea minte
ască cine sunt.
 Vă recomand cartea Sidarta de...
 Cum îl chem?
 Heese.
 Herman Heese, da.
 În cartea Sidarta apare această idee.
 Apare această idee, problemele au rolul de a-mi aminti care
 e destinația, care e scopul final.
 Iar dacă vreți să vedeți, tot în HS, diferența între sine
 și minte, citiți Narcis și Gură de Aur.
 Narcis și Gură de Aur alu Herman, în HS, are două personaje
 principale.
 Unul era sinele, unul era mintea. Unul era un vagabond, un
ul era un călugăr.
 În cartea. Și arată viața lor de când erau tineri, prieteni
, copii, până când a murit.
 A murit sinele.
 Și foarte faină toată cartea te trece prin cum trăiește via
ța sinele, cum trăiește viața mintea.
 E o recomandare din punctul meu de vedere, merită citit Nar
ce și Gură de aur.
 E fin scrisă, e super interesantă,
 mai ales momentele în care sinele își întâlnește mama
 cosmică.
 Gură de aur are viziunea mamei care a creat universul.
 Și să vedeți ce frumos descriă acea scenă.
 Iar la final, când Gură de Aur, trăind o viață la nivelul ă
sta, plină de de toate,
 vorbește cu prietenul lui Narcis, care era un mare călugăr,
 și prietenul lui zice, ai văzut, uite, puteai să rămâi cu
 mine în mânăstire și nu pute-m bolnaveai, nu pățiai nimic,
 nu erai în ultimul șanț, unde te-am găsit aici.
 Gura de aur îi spune, da, așa e, aveai dreptate, dar n-aș
 fi trăit.
 Trăiam, dar nu trăiam.
 Și el zice, și îi spune, eu urmează să mor, dar pentru mine
 e o bucurie pentru că mă întorc în brațele mamei.
 Și se uită la călugări la Narcis și zice, dar tu când o să
 mori, unde o să te duci?
 Merită cartea, e genială. Hermann Hesse e genială în orice
 a scris.
 Bun.
 Fii atent.
 Mă interesează foaia asta, care are un cadran aici în dreap
ta.
 Cealaltă sunt explicații despre sine, despre principii în
 general, dar asta este tehnică apropiozisă.
 Are doar 8 pagini.
 Că nu e un problem?
 Tehnica durează, când o ghidezi, o faci tu, durează din
 experiența făcută, între două ore și nouă ore.
 Că nu e un problem?
 Cam așa.
 Durează nouă ore, dar poate fi închisă și redeschisă după
 câteva zile.
 Are multe lucruri mai avansate tehnica.
 Fii atent!
 Aici, în stânga, sunt cuvintele ghidului.
 Deci, eu o să citesc din postura ghidului,
 iar în dreapta sunt comentariile ca să știe ghidul ce tre
 să gândească acolo, ce tre să facă.
 În dreapta sunt instrucțiuni pentru ghid.
 Doar în stânga e ceea ce ghidul îi spune colegului, explor
atorului.
 Pentru că toți o să fiți ghid la un moment dat, o să trebu
ieți să trecem prin... să vedem ce-i zici colegului tău
 explorator,
 ca să înțelegi tehnica de ce e important lucru ăsta.
 Când tu ești explorator, tu ești responsabil de transa ta
 și de interiorizarea ta.
 Nu zici, e, dar ghidul nu m-a făcut să intră un trans.
 Înțelegi? Deci tu trebuie să intri în trănsă.
 Rolul ghidului pentru tine este doar să știi ce trebuie să
 faci, ce urmează să faci.
 E ca și cum să te facă să nu deschizi ochii ca să te uiți
 tu pe foaie.
 Dar nu ghidul colegul tău e responsabil de faptul că tu tre
buie să intri mai adânc în trănsă,
 să comunici cu partea interioară și toate cele.
 Deci să nu te gândești că pui responsabilitatea pe altcine
va.
 Responsabilitatea e a ta, când faci core transformation.
 Ok, și să pornește așa.
 Prima dată, găsirea lanțului scopurilor intenționate, sus
 de tot.
 Ce înseamnă găsirea lanțurilor scopurilor?
 O să vă vezi că partea cu care vorbim are un scop pentru t
ine.
 Se amintește?
 Părțile noastre care aveau niște scopuri,
 bun, nu are un singur scop, are multe scopuri.
 Și acum găsim care sunt scopurile.
 Prima parte a tehnicii,
 obiectivul principal este să găsim ce vrea partea aia
 pentru noi.
 Pentru că ultimul scop al părții
 este să îți dea starea sinelui.
 partea
 pornește de la un symptom. Mă doare capul, mă doare stomac
ul,
 am probleme financiare, am nu știu ce.
 Cu asta vezi că a generat partea.
 Iar ultimul lucru al părții
 descoperi că a făcut-o ca să îți dea starea sinelui.
 Hai să vedem.
 Deci, ce îi spună exploratorului?
 și zic, ok, ce sentiment, comportament sau gând vrei să sch
imbi?
 Unde când și cu cine ai acest gând, emoție, problemă și așa
 mai departe?
 Formulările trebuie să fii un pic flexibil și să le adapte
zi la ce zice exploratorul.
 Dacă zice, tot timpul am datorie și nu reușesc să-mi achid
 datoriile.
 În ce context ai aceste datorie?
 Adică ai schimbat, ești un pic flexibil, nu îi zici, cu
 cine ai aceste datorie?
 Bine, mă, poți să zici cu cine, cu vărul meu.
 Am împromutat bani de la vărul meu și nu îi dau bani.
 Deci, aici la punctul 1, de fapt identifici pe ce vrei să
 lucrezi.
 Care e problema? Hai să vedem ce scrie în dreapta.
 Deci, notează-ți unul sau două cuvinte cheie din ce a zis
 exploratorul.
 Completează, unde vezi paranteze drepte,
 și-n paranteze sunt puncte-puncte, înseamnă că e ceva de
 completat, de spus.
 Cineva trebuie să zică ceva.
 Ghidul sau explorator?
 Dacă sunt doar puncte-puncte fără paranteze, atunci e doar
 o pauză.
 Ok? Bun.
 Deci, completează puncte-puncte acolo cu sentimentul,
 comportamentul sau gândul
 care urmează să fie schimbat, transformat, vindecat,
 notează-ți unde când cu cine,
 dacă apare în expresia exploratorului.
 Hai să vedem cam cea-ți vrea să schimbați.
 Cineva care poate să fie ceva...
 Eu, de exemplu, am lucrat că aveam o piatră la rinichi
 care nu îmi dă de apace.
 O piatră nasoală la rinichi,
 pentru care trebuia să fac operație.
 Toți doctorii mi-au zis,
 operație, gravie, nu știu ce.
 După ce am făcut core transformation,
 sună telefonul, o prietă mi zice,
 te-am făcut programare la doctorul ăla, te așteaptă acolo.
 Zic, cine e ăsta?
 Du-te să vezi.
 Și mă duc acolo, și ăla zice, da, hai programare, nu știu
 ce, hai să vedem.
 A, e piatra acolo?
 Păi, poți să-ți o spară cu ultrasonete.
 I zic, cum să o sparăți cu ultrasonete?
 Că am înțeles că nu există posibilitatea pentru ce am eu.
 Mi-au zis toți colegii dumitale,
 de că și la șeful tău am fost.
 Și a zis, nu știu ei.
 Deci, vin o mâine la ora D și îți spar cu ultrasonete pi
atra.
 Zic, unde? Păi acolo.
 Zic, cum acolo? Că acolo am fost deja.
 Și doctorul ăla, unde mă chem, mi-a zis că nu funcționează.
 Aparatul lui nu e bun pentru așa ceva.
 Zic, nu știe el.
 Și ăsta mi-a spart piatra cu ultrasonete.
 Deci şeful lui care avea în proprietate acel aparat unde ă
sta mi-a spart piatra, mi-a zis că nu se poate.
 Și asta, diferența, a fost doar de la înainte la după-corps
 transformation.
 Până ce treabă are, că a dat alea telefon, că nu ştiu ce.
 Omai, ve dia.
 Da.
 Deci, ai aflat...
 Nu, eu n-am aflat, nu mi-a zis.
 Zice-ti cam pe ce vrei sa lucrati.
 Fara microfon, asa rapid.
 Pot sa-i spun?
 Vrei sa...
 Sa te reprofilezi.
 Ok. Bun.
 Si atunci blocajul, daca ar fi sa-l vezi ca un blocaj, care
 ar fi?
 Ce te doare?
 Ce te deranjeaza?
 De-ai microfonul totusi un pic.
 Situatia actuală.
 Descrii-o în trei cuvinte.
 Ce anume te deranjează de vrei să te reprofilezi?
 Că nu câștigi destul bani, că nu îmi place ceea ce facă.
 Că ca farmacist nu câștigi destul bani.
 Ok, bun.
 Deci, situatia actuală este că ești farmacist
 și că simți o senzație de neîmplinire din această cauza.
 Deci am nevoie să punctez așa.
 pentru că există o parte în interiorul lui care l-a făcut
 să fie farmacist
 și să nu câștige destul de bani, pentru că eu cunosc farm
aciși care câștigă extrem de mulți bani.
 Sigur sunt.
 Dar partea aia din el,
 care a ales această metodă
 ca să-l facă să-l doară destul de tare
 încât să ce? Să-l schimbe meseria?
 Nu. Partea face să te doară tare ca să începi să te uiți în
 interior.
 Noi ce facem? În general, când ne doare ceva, ne uităm în
 exterior.
 Și după ce ai schimbat exteriorul de 100 de ori și vezi că
 durerea persistă, la un moment dat,
 începi să te uiți în interior.
 Asta e tehnologia pe care o folosesc părțile noastre.
 partea are ca scop
 hai să mă întorc către interior.
 Cum? Îți dau să te doară.
 Ok, deci când tu lucrezi, lucrează pe exact
 problema asta. Băi problema este
 că nu sunt mulțumit de stare actuală
 de lucruri financiar, profesional,
 din punct de vedere al carierei, nu sunt mulțumit.
 Ok, ăsta-ți e blocajul. Bine?
 Altcineva.
 Nu câștig destul de bani. Perfect. Aici e exact așa o form
ulezie.
 Am o parte care mă ajută să nu câștig destul de bani.
 Cum sună, nu?
 Încerc să-mi dau seama, mă gândesc de când am aflat despre
 ce este vorba.
 Deci, nu știu exact cum să-mi definesc.
 Că ce te deranjează mama?
 Mă deranjează?
 Nu știu.
 Mă deranjează, nu știu.
 Mă deranjează, nu știu.
 Mă deranjează, nu știu.
 Mă deranjează, nu știu.
 Mă deranjează, nu știu.
 Mă deranjează, nu știu.
 Mă deranjează, nu știu.
 Mă deranjează, nu știu.
 Mă deranjează, nu știu.
 Mă deranjează, nu știu.
 Mă deranjează!
 Da, și acolo e.
 Da, mă...
 Nu-mi place pentru că depinde foarte mult de ei din punctul
 ăsta de vedere.
 Și...
 Că nu reușesc să am puterea de a...
 Cine a zis, acesta e o legere?
 Nu e nicio alegere.
 Nu contează cine.
 Nu e nicio alegere.
 Este...
 Un întreg
 a însamblui psihologii
 care mă face să fiu obligată să aleg asta.
 Da, obținți că e un tip alăt.
 Ca în orice moment e o alegere pe care sunt obligat să o
 fac.
 E o alegere pe care sunt obligat să o fac.
 În teorie aș putea să n-o fac, în practică n-aș putea să n-
o fac.
 Pentru că sunt construit, trecutul meu m-a construit să mă
 duc în direcția aia, nu să mă duc în direcția cealaltă.
 Și sunt obligat să iau acea decizie, acea alegere.
 Noi nu avem liber arbitru.
 Că ce?
 Că aveți liber arbitru?
 V-au păcălit, v-au păcălit la școală.
 Cum? Că tot ceea ce facem, ceea?
 Ha ha ha!
 Ok!
 Problema, problema, tu trebuie să te o formulezi în felul
 următor.
 Ce mă doare este că, și ai o listă, alege două-trei lucruri
, alea oricum sunt legate,
 și după aia vei vedea că lucrezi cu partea din tine care a
 propus aceste probleme.
 ca un semnal de alarmă ca să zică, ok, te-ai depărtat, ai f
ugi de sine, întoarce-te că uite ce doare, dacă nu te întor
ci.
 Bine? Bun?
 Mulțumesc.
 Eu probleme de sănătate.
 Problemă de sănătate. Ok, da, e mult mai clar.
 Nu știu cum fac oricum încerc într-un conflict permanent cu
 filmia cea mică, care e adolescentă de 19 ani.
 Am abordat diferite strade.
 La 19 ani nu mai e adolescentă.
 Au început pe la 16.
 Și pentru tine rămasă-o la 16.
 E mai bine, dar tot nu am ajuns la punctul pe care îmi do
resc.
 La armonie, la pace.
 Adică nu face ce vrei tu.
 Partial. Partial.
 Oricum face ce vrea ea.
 Dar nu e doar ca nu face ce vreau eu.
 Chiar si atunci cand face cumva ce vrea ea si o las sa faca
, tot reusi ca sa iasa...
 O las sa faca. E adult. O las sa faca.
 Suna de parca n-ar avea voie sa faca.
 Da, acum rolul de mamă e foarte ingrat. Mamele de aici știu
 și tații, probabil.
 E așa o luptă între ce crezi că e bine într-adevăr și ce e
 bine real pentru sinele asta.
 Acum, probabil, se lămureze mai multe lucruri.
 Am o vestă proastă pentru tine.
 Doar una?
 Am o vestă proastă pentru tine.
 Dacă te-ai întoarce în timp și te amintești discuțiile înt
re tine și mama ta...
 Eu am plecat la facultate de acasă.
 Ea a ales în mod ciudat să rămână,
 că cea mare cu care nu aveam așa conflict e în Olanda.
 Adică a plecat.
 Dar cea mică a ales să rămână acasă.
 Bine, acasă înseamnă că vine 3-4 zile pe lună acasă,
 unde stau și eu.
 Ok.
 E foarte faină problema,
 pentru că e o problemă clară care nu există.
 Și la tipul ăsta de probleme se vede cel mai bine cum părț
ile noastre funcționează.
 Adică a construit aparența unei probleme cu un alt scop.
 Ea nu există. Adică copilul are deja 19 ani.
 Atent. Va face greșeli și la 60.
 Tot aia e. Noi vrem să nu facă greșeli. Dar se poate.
 N-o să învețe dacă nu face greșeli.
 Greseliile de la 19 ani sunt mai bune decât greșeliile de
 la 50 de ani.
 Da, și să știi că chiar m-am gândit că de fapt nu am o
 problemă reală.
 Adică eu am un copil foarte fain.
 Cred că am zis asta, dar...
 Și de ce reușim să ne certăm?
 Pentru că nu e o problemă. De aia puteți să vă certați.
 Bun. Hai să văd ce mai întreba. Te-ai prins?
 Nu, nu, nu. E foarte bună problema. E foarte bună, pentru
 că se poate lucra foarte bine.
 Eu văd ca problemă conflictele cu copilul. Asta e mie
 problema.
 Și vei lucra pe aceste conflicte cu copilul. Hai să vedem
 unde să duc.
 Adică mie îmi se pare foarte bună de lucrat.
 Amuzantă, dar bună.
 Mersi.
 Ok. Ați înțeles ideea cam cum trebuie făcute, da?
 Cum să te uiți la probleme?
 Atenție, nu poți să lucrezi dacă nu ai identificat un
 probleme.
 Dacă nu ai nicio problemă, aduceți, vă rog, calendarul, că
 te punem cu roșu un calendar.
 Sfânt ești.
 Cum?
 Nu mai ai probleme, dacă e.
 Au avut probleme, păi da, ok.
 Hai să vedem ce facem în continuare.
 Deci după ce această etapă e clară, adică știi pe ce
 problemă lucrezi,
 tu ca ghid începi să-i înduci transa.
 Și zici așa,
 acordă-ți un moment, acum deja te pregătești să intri în
 rolul de ghid,
 acordă-ți un moment pentru a te relaxa și orientează-te că
tre interior.
 Puncte, puncte, adică pauză.
 Gândește-te la un moment specific când conflictul cu fica
 ta a apărut.
 Când problemele financiare au apărut.
 Vezi că e o paranteză?
 Și uite, răspunsul care urmează să fie schimbat.
 E o traducere mai puțin inteligentă, fericită aici, eu am f
ăcut-o,
 pentru că se referea la răspunsul de la unu, de la întreb
area unu,
 și ăsta urmează să fie schimbat.
 De-aia am dat traducerea.
 Deci, la răspunsul care urmează să fie schimbat e problema.
 Răspunsul în sensul că mi-a răspuns omul la prima mea înt
rebare.
 Deci gândește-te la un moment specific când problema a apă
rut.
 Dar tu numești problema pentru că ți-a zis-o exploratorul
 la primul punct, la prima întrebare.
 Să te zic, probleme în financiare, probleme în relația de
 cuplu, probleme în conflictul cu copilul.
 Și gândește-te la un moment specific când a apărut aceasta.
 De ce e mai important să zic efectiv ce am aflat de la Expl
orator decât să zic cuvântul problemă?
 Pentru că îl asociezi, îl menție asociat.
 Da?
 Mental pășește în situație.
 Nu trebuie să scriți că le aveți scrise, eu doar le traduc
 cu voi, da?
 Văzând ceea ce ai văzut, simțind ceea ce ai simțit atunci,
 pe măsură ce retroiește această...
 Eu îți citesc și cam cum ar trebui tu să citești, da?
 Pe măsură ce retroiește această experiență,
 observă-ți imaginile.
 Sunetele, sentimentele interne,
 pauza.
 De vreme, si aici intervine ideea de parte,
 de vreme ce nu ai generat constient conflictul cu copilul,
 problemele financiare, problema de sanatate,
 dar zici care?
 Piatra la rinic.
 De vreme ce nu ai generat constient piatra la rinic,
 este ca și cum o parte din tine ar fi generată.
 Sugerează ideea de părți, deja?
 Poți începe...
 Poți începe să-ți dai seama de această parte a ta
 în corpul tău sau în jurul tău.
 Unde simți că trăiește această parte?
 Ce zice că trebuie să faci în dreapta?
 notează locatia. Ce a zis? Păi, mi-apare în dreptul stomac
ului la 3 metri în afară, nu știu unde, apar n-am.
 Bun, notează locatia.
 Punctul 3.
 Chiar dacă nu știi care este intenția bună acestei părți,
 poți să o saluti
 și să îi mulțumești pentru că există.
 pentru că poți avea încredere că are o anumită intenție bun
ă pentru tine.
 Și îi dai pauză, îi dai pace, stă acolo.
 Ei dat pauză? Continuăm la punctul 4.
 Întreabă-ți această parte.
 Ce îți dorești?
 Și acum aici e important un lucru.
 Când ești explorator ai tendința să faci o greșeală aici.
 Și de aia vreau să clarific lucrul ăsta.
 Unii exploratori, în stare de transă,
 nu vor să facă niciun efort mental.
 Și poți să înțelegă asta, pentru că în stare de transă
 te simți așa bine încă nu-ți mai vine să faci ceva,
 dar trebuie să faci.
 Sunt niște pași pe care trebuie să-i faci.
 Când ghidul îți zice, spune-i părții asta și îți zice ce să
-i spui,
 un explorator începător gândește în felul următor,
 bă, dacă eu aud ce a zis ghidul meu, înseamnă că și partea
 auzit.
 Nu, partea ude doar vocea ta.
 Adică ghidul a zis așa, întreabă această parte, ce îți dore
ști?
 Deci, tu ca explorator cu ochii-nchisi, uitandu-te către
 parte, ce îți dorești?
 Pentru că, altfel, partea nu a auzit ce a zis ghidul.
 Doar că, în starea de transă, exploratorul nostru nu prea
 are chef să facă asta,
 dacă nu e bine, nu e clar de ce trebuie să o facă.
 Deci, dar așa de bine mă simt că parcă e o poveste, îmi
 citești.
 Când ai intrat în starea, parcă e o poveste și eu doar asc
ult, doar ascult,
 Nu faci niciun exercițiu de fapt, ești doar într-ansă, n-
are niciun efect.
 Ok?
 Te rog.
 Și asta înseamnă că e important să-l pregătești pe explor
ator înainte de a începe transa?
 Da, cum fac eu acum, iar dacă în viitor veți lucra cu alți
 exploratori,
 trebuie să-i spui aceste reguli.
 Dacă tu îl ghidezi, când eu de exemplu am ghidat și nu șt
iam asta,
 îi spuneam, repetă-te rog către parte în mintea ta cuvinte
le pe care le auzi de la mine.
 Nu numai în mintea ta, cu vocea ta.
 În gând. În gând își întreabă partea.
 În gând eu mântruai partea că e în interiorul meu, partea a
ia e în interior, nu în afara.
 Și atunci cu ochii închiși îi pun întrebarea.
 Ok, ok. Am crezut că cu ochii închiși începi să-ți spun ce
 îți dorești.
 Nu, pentru că dacă zic cu voce tare, vin cu presupoziția că
 partea e undeva în exterior, de am nevoie de voce ca să mă
 audă.
 Mulțumesc.
 Înțelegeți?
 Pe când dacă o zic în gând, vin cu presupoziția că partea e
 undeva în interiorul meu, de aia vorbesc în gând cu ea, vor
besc către interiorul meu.
 Prezizați?
 Orice mic detaliu din ăsta schimbă destul de mult.
 E tot în interior doar că e la distanță.
 E în interior, dar la distanță.
 Ok, deci unde eram? Așa.
 Întreabă-ți această parte. Ce îți dorești? Bun.
 După aia, continui să-i spun, eu ca și ghidă-i zic în
 continuare, după ce pui întrebarea în interior,
 poți să te relaxezi chiar și mai profund și observă ce răsp
uns primești înapoi de la acea parte a ta.
 Traduc?
 Nu? Ok, bine.
 Deci ascultă, vezi ce-ți zice.
 Ce-ți dorești?
 Aici fii atent.
 Întrebarea ce-ți dorești
 are nuanțe.
 Ce-ți dorești tu pentru binele meu?
 Eu sugeresc să o folosesc și așa.
 Ce-ți dorești tu
 pentru binele meu?
 Deci, zice aici.
 Întreabă această parte.
 Ce îți dorești tu pentru binele meu?
 Sună mai puternic. Așa.
 Deci după ce pui această întrebare la interior, poți să te
 relaxezi chiar și mai profund.
 Observă ce răspuns primește înapoi de la acea parte a ta.
 Răspunsul la început o să fie un răspuns destul de rațional
, destul de logic,
 logic, destul de așteptat, să zic.
 Pe măsură ce o să vezi că mai pun de 100 de ori întrebarea
 asta,
 răspunsurile sunt din ce în ce mai ciudate.
 Dar la început sunt foarte logice. O să zică partea
 Am doresc pentru tine mai multă siguranță,
 mai multă fericire, mai multă sănătate.
 Depinde, da?
 Și pare foarte bine intenționată partea.
 De aia, să vezi când îți răspunde și zici
 Deci am doresc pentru tine crenguta si globuleț.
 Traita din proprie experiență, că m-am luat de ea.
 Deci m-am luat de partea ea imediat.
 Cum ba, crenguta și globuleț?
 Adică nu poți să dorești ceva mai...
 Nici măcar nu venea Crăciunul.
 Nu știu care era metafora acolo.
 însă da, sunt răspunsuri la un moment dat o să vă surprindă
.
 Acum, element foarte important.
 Primele răspunsuri, mintea încă este acolo prezentă.
 Cât timp mintea este încă prezentă, răspunsurile vor fi din
 zona mai logică, mai corectă.
 Pe măsură ce continui cu întrebările,
 o să vezi imediat întrebările, cum se continua cu ele,
 răspunsurile o să fie tot mai abstracte și mai...
 mai subtile.
 Dacă prima dată zice, bă, îmi doresc pentru tine o mașină.
 Roșie.
 Verde.
 Dar știi că roșu nu e roșu.
 Și mașina nu-i mașină.
 Pe măsură...
 Știi?
 După aia răspunsul o să fie...
 Ok, dar ce înseamnă oare mașini?
 A, libertate.
 Următorul răspuns ar putea să fie libertate.
 S-ar putea să fie siguranță, s-ar putea să...
 Știi?
 Deci te duci tot mai în abstract.
 Până unde crezi că putem abstractiza o informație?
 Hm?
 Până la nivelul sinelui.
 De fapt, procesul este o treaptă de a ne duce până la nivel
ul sinelui.
 Pe măsură ce eu merg din abstractizare în abstractizare, mă
 ducă trei sine.
 Și aici intervine experiența ta ca și ghid.
 Ca și ghid.
 Pentru că tu, ca și ghid, vei putea observa răspunsurile.
 Exploratorul tău e într-ansă.
 El îți zice răspunsurile, dar o să observi,
 că îți zice răspunsurile, dar bea vorbind.
 Libertate.
 Pentru că, știi când ești în transă,
 ai fost vreodată atât de în transă încât ți-a fost greu să
 deschizi ochii când s-a terminat transa?
 Să miști mâinile când s-a terminat transa?
 Dar bea atunci era în transă.
 Dacă după ce s-a terminat transa,
 ce fain mă simt, nu ai fost în transă.
 Întră însă, da, bia, vorbești!
 Că nu mai ai control asupra corpului.
 Ei, în starea aia de transă, tu ca și ghid,
 tu va trebui să observi, e întră însă exploratorul meu.
 Îmi vorbește clar, vorbește sigur,
 răspunsurile pe care mi le dă
 sunt de la concret spre abstract?
 Că te trezești la al 8-lea răspuns,
 că-ți zice, pui, vreau un bilet la mare.
 După ce ți-a zis că vrea lumină, iubire cosmică,
 nu știu ce, chestii trans-personale, după aia zice, aș vrea
 o pișcină.
 Ce se întâmplă? A ieșit din trans.
 Înțelegeți? Deci a urcat și a coborât iar.
 Ce faci în momentul ăla?
 Vezi, deci rămâi câteva minute, câteva momente, tu cu tine,
 să aprofundezi mai puternic această transă.
 Dă-ți voie să te simți în siguranță.
 Dă-ți voie să fii doar tu cu mine aici și să auzi doar voce
a mea.
 Amintiți-vă, un om nu intră în transă până nu se simte în
 siguranță.
 Tu ca și ghid trebuie să-i oferi sentimentul de sigurant.
 Când e cu tine să se simtă în siguranță acolo, atunci ești
 de voie să intră în trance.
 Hai să continuăm că vă mai explic pe măsură ce ajungem.
 Deci, punctul 4. Întreabă ce îți dorești pentru binele meu.
 Ți-ai notat scopul și ai zis, nu știu, o mașină, o casă, o
 familie.
 Punctul 5. Mulțumește-i acestei părți pentru răspunsul ei,
 zice ghidul către explorator.
 Ce face exploratorul?
 E, efectiv îi zice, să uite la partea în interior și zice,
 îți mulțumesc că mi-ai dat acest răspuns.
 Dacă nu faci acest lucru, ai blocat pasul 2, următorul, urm
ătoarea etapă.
 Punctul 6.
 Întreabă-ți această parte.
 Când ai obținut pentru mine mașina pe care mi-ai spus că-ți
 o dorești,
 de plin și complet, așa cum vrei,
 ce anume, ce este ceea ce vrei, dacă ai obținut mașina,
 ce este chiar mai important?
 Se visează că o formulare aici pe foaie foarte alambicată.
 De ce e alambicată? Ca să blocheze mintea rațională.
 Nu e foarte corectă, nu e foarte logică, însă scopul ei nu
 e să țină mintea rațională trează.
 Întreabă-ți această parte.
 Când ai primit și îți spui ce? Primul răspuns. Ce ți-am zis
 înainte?
 Partea ce face? Partea vrea să te ajute să obții acele lucr
uri. Poate încă n-ai obținut.
 Pentru că ăsta e un obiectiv al părții. Ce îți dorești tu
 pentru binele meu? Îmi doresc să ai un job din care să câșt
igi mai bine.
 Ok? Bun. Da, deci uite, de exemplu, colegul nostru, dacă
 lucra zice, bă, ca farmacist nu câștig destul.
 Probabil că primul răspuns al părții, probabil zic, nu am
 de unde să știu, dar facem un joc de rol,
 între partea. Ce îți dorești tu pentru binele meu?
 Îmi doresc pentru tine libertate financiară.
 Să zicem că ăsta ar fi fost primul răspuns, da?
 Când te ajungă, îi zic, mulțumește părții pentru răspuns.
 Și după aia mă duc mai departe și zic, întreabă-ți această
 parte.
 Și fii atent cum formulezi.
 Când ai obținut pentru mine libertate financiară
 în mod deplin și complet, așa cum îți dorești, așa cum vrei
,
 Ce este ceea ce vrei chiar mai important decat asta?
 Am scurtat ca sa va fac sa intelegeti ideea.
 Deci ce altceva isi doresti pentru binele meu chiar mai
 important decat libertatea financiara?
 Elementul cheiei este ca trebuie sa spui macar odata, aici
 de doua ori pus,
 dar macar odata trebuie sa spui raspunsul anterior al part
ii.
 De ce?
 Că trebuie să aibă treapta pe care calcă ca să se ducă la
 treapta următoare.
 Ok?
 Ideal e de două ori.
 Când ai obținut libertate financiară, de plină și completă,
 pentru mine, așa cum vrei,
 ce este ceea ce vrei, dacă ai libertate financiară, ce este
 chiar mai important?
 am zis de două ori răspunsul anterior al părții.
 Și ghiște ce?
 Partea iarăță răspunde.
 Și zice, al doilea scop pe care îl are,
 mai subtil, mai profund decât primul.
 Mulțumește părții pentru răspunsul ei, îi zice ghidul.
 Și acum, repetăm punctul 6 și 7
 de atât de ori...
 Stai că n-am ochelarii.
 De atât de ori...
 Stai, că n-am ochelarii.
 Zece minute, bun.
 Repetăm punctul 6 și 7. Care e punctul 6 și 7?
 De fiecare dată când primesc un răspuns, îl adaug, îl mod
ific în întrebare.
 Și să zicem că după libertate financiară zice mai multă fer
icire. Poftim.
 După ce ai obținut libertate feric… pentru mine, libertate
 financiară, ce altceva îți dorești tu mai profund, mai
 benefic, mai important pentru binele meu?
 Și partea o să zică, băi, după ce obțin asta pentru tine, î
mi doresc pentru tine fericire.
 Ok. Bun.
 Și tu îi zici, mulțumește-i părții, după aia zici, când obț
ii pentru mine fericire, ce altceva chiar mai important dec
ât fericire îți dorești tu pentru bine?
 Când obții pentru mine fericire.
 Ce altceva chiar mai important decât fericire
 îți dorești tu pentru binele meu.
 Sezărați formulare în care apare de două ori
 răspunsul părții, răspunsul anterior.
 Ce altceva chiar mai important.
 Nu știu ce o să zică.
 Dar, fii atent,
 elementul cheie al core transformation este această etapă.
 Pentru că, pe măsură ce întreb,
 Răspunsurile se subtilizază, devin mai profunde, starea de
 transă se amplifică.
 Și apare un răspuns care poate să apară la început.
 Omul zice partea, zice, îmi doresc pentru tine mai multă i
ubire.
 Și tu zici, iubire, iubire, iubire, am văzut-o la stările
 esențiale, a ajuns la stările esențiale, gata, super, bravo
, felicitări, ne oprim.
 Și trec la următorul punct, nu, încă n-a ajuns.
 Atent, de ce n-a ajuns?
 Când ajunge la starea esențială, starea esențială va fi exp
rimată, e adevărat, prin unul din cele cinci cuvinte.
 Care erau? Liniște, împăcare, iubire, fericire, unitate,
 conexiune, da?
 Ok, poate să fie și conexiune, pentru că conexiunea reprez
intă unitatea aceea.
 însă există niște criterii după care îți dai seama că a a
juns sau n-a ajuns la starea esențială.
 Dacă zice, vreau iubire,
 vine din afară sau din interior, când o formulezi așa?
 E de afară.
 Dar când zice, să fii liniștit,
 E o acțiune, un verb.
 Să fii liniştit.
 Stările esențiale nu sunt nici acțiuni, nici nu vin din
 afară,
 ci sunt stări de a fi.
 Fii așa cum te trezești cu ele, nu trebuie să faci ceva
 pentru ele,
 nu trebuie să existe o acțiune.
 Nu zic să fii iubit,
 să iubesc.
 Veți vedea? Nuanțe.
 Nici un cuvânt de genul ăsta.
 Dispare orice referire la cine face, ce face,
 și pur și simplu, când ajungi la starea esențială,
 tu ca explorator, când vei ajunge la starea esențială,
 îți va fi greu să pui încă un cuvânt lângă cuvântul respect
iv.
 Vei trăi starea și vei zice, aaa, asta e liniște.
 Și vei zice, liniște.
 Nu să fiu liniștit.
 Să țizați nuanța.
 Deci va fi pentru tine cuvântul pe care îl vei trăi ca o
 emoție în momentul ăla.
 Dar ghidul se mai uită la ceva.
 Nu ai cum să ajungi foarte repede la starea asta.
 Dacă mintea nu a încetat și nu s-a dus în zone abstracte,
 de la mașină la liniște sau la iubire, nu se face salt.
 Deci nu există salturi.
 Trebuie să observ din răspunsuri
 că răspunsurile devin tot mai abstracte și mai subtile.
 Până când ajungi și la un moment dat să explodeze mintea în
 starea esențială.
 una din stările esențiale.
 După aia, un alt criteriu,
 se vede pe echipul omului.
 Se vede o stare de plutire.
 Ca și cum a băut ceva
 și e brusc relaxat.
 Uneori, vă dau criterii, atenție, nu înseamnă că le găsiți
 toate,
 și le puteți folosi să le verificați.
 Uneori apare un zâmbet, uneori apare o senzație de seninăt
ate,
 uneori apare plâns, apar lacrimi,
 dar de foarte multe ori ce apare este senzația de uimire.
 Apare o senzație de wow!
 Știi senzația?
 N-am trăit niciodată asta.
 Dacă nu apare unul dintre aceste criterii,
 tu ca și ghid, nu ai siguranța că a ajuns la starea esenț
ială.
 Ce fac?
 Dacă totuși răspunde cu un cuvânt care mi-e îmi sugerează
 că ar fi starea esențială,
 nu e la început, nu e în primele 5, 6, 7 întrebări,
 Deci, atenție!
 De obicei trebuie să treci de 12 întrebări ca să ducă către
 starea esențială.
 Dacă e mai devreme, nu zic că nu există excepții, eu n-am
 întâlnit.
 Se poate să existe, eu n-am întâlnit.
 Când am ajuns prima oară, mi-a luat să dau 17 răspunsuri ca
 să intru în prima dată în starea esențială pe metoda asta.
 Dar la 17 sau la 18 la răspuns am explorat stare una din
 strările esințiale, nici nu mai știu care.
 Deci, nu e la început,
 vine cu o senzație de beatitudine
 și când fac probă și îi zic,
 deși îmi zice, liniște,
 eu zic, acum întreabă-ți partea.
 Și când ai obținut pentru mine liniște,
 Ce altceva mai important îți dorești tu pentru binele meu?
 Și omul nu mai știe ce să zică, nu mai are răspuns, că nu
 există nimic mai presus decât starea esențială a sinălui.
 Dacă îți dă răspuns,
 înseamnă că nu era liniștea aia, era o liniște intermediară
, era liniștea să nu mai bată vecinii în calorifer.
 Și ai o stare de liniște.
 Nu e cea esențială, dar e o liniște și aia.
 Când nu are răspuns, sunt mari șanse să fii ajuns în stare
 esențială,
 poți să verifici, să-i zici, fă-mi un ușor semn cu capul d
acă ai atins starea esențială.
 Pentru că, atenție, starea esențială o știi când ești în ea
.
 Nu ai cum să te încurci, pentru că e atât de diferită de ce
 ai trăit până atunci,
 încât zici, băi, am mai trăit stări de liniște, dar niciod
ată că asta,
 băi, am mai trăit stări de iubire, dar niciodată că asta.
 Deci, dacă ai mai trăit din aia, nu ești acolo.
 Că asta e criteriul. Încă mai poți să mergi.
 Și tu poți să comunici cu ghidul, spunându-i,
 deci mai am nevoie de întrebări.
 Înțelegești? Deci ai voie tu ca explorator să-i spui ghidul
ui,
 mai am nevoie de întrebări.
 Pentru că nu am ajuns încă la stare esințial.
 Dacă
 răspunsurile devin mai concrete,
 se întorc către început, către concret,
 trebuie să decideți împreună.
 Continuăm sau ne oprim?
 Că poate dacă a durat 3 ore,
 Poate nu mai e energia de a te duce catre interior.
 Dacă ești obosit, de exemplu, nu ai energie să te duci că
tre interior.
 Mâine când încep, rugămintea este să fiți odihniți,
 pentru că-ți trebuie energie ca să te duci către acest
 nivel al sinurii.
 Acum, de exemplu, n-am mai putea să facem.
 Nu, nu, nu!
 Deci, repetă pașii 6 și 7. De ce zic și 7? Care e 7-le?
 Mulțumește-i părții, de fiecare dată.
 Nu te jena să-i mulțumești părții, mulțumește-i părții.
 Ok.
 Punctul 8.
 Când ghidul se esizează că parca ai ajuns la ceea ce pare
 pe chipul tău, din răspunsul tău,
 din faptul că rămâi cumva blocat un pic,
 Din faptul că efectiv îi spui.
 Îi zici, stai, mai am nevoie de timp, las-mă aici.
 Deci tu ca și explorator îi spui ghidului,
 nu, lasă-mă să mai stau.
 Punctul 8.
 Ghidul, după ce stă, cât stă, acolo zice,
 când ajunge la ceea ce pare a fi stare esențială,
 întreabă-ți acea parte,
 Este ceva chiar mai important ce-ti dorești după ce ai deja
.
 Și zici ultimul, linistea sau ce-a zis.
 Asta e întrebarea de probă, de fapt.
 Veam zis-o, dar aici e scrisă.
 Deci, întrebarea aia de probă.
 Poți să-ți zică nu.
 Poți să-ți dea din cap să zică nu, nu mai e nimic.
 Poți să zică da, mai e ceva mai important.
 Și zice ce?
 Atunci, continui.
 Înseamnă că nu a ajuns la starea esențială.
 Această etapă de la Core Transformation este partea de rec
onectare cu sinele.
 La început, când s-a făcut Core Transformation, a fost doar
 această etapă.
 Doar această etapă în care tu te reconectezi cu sinele e de
 o valoare ureasă doar partea asta.
 Etapa asta poți să o folosești. În orice situație din viața
 ta sau în orice zi poți să fii un antrenament zilnic.
 Pe orice lucru din viața ta, tu poți să zici, băi, ce din
 viața mea nu sunt eu mulțumit?
 Păi de chestia asta. Ok. Înseamnă că nu eu l-am generat. Nu
 l-am generat conștient.
 Și o parte din mine. Ia, hai să vorbesc cu partea aia din
 mine. Ce îți dorești tu pentru binele meu? Asta.
 Asta.
 Vă ți mulțumesc.
 Ce altceva v-ați doresc? Asta.
 Ce altceva v-ați doresc? Asta.
 Și încet încet
 te duci singur
 până la nivelul sinelui.
 Este
 o metodă
 de
 a cunoaște sinele.
 Ok?
 Și acum vine întrebarea imediat.
 Vine întrebarea
 oare ce s-ar întâmpla
 dacă aș putea să iau
 experiența
 Experiența aia emoțională, trăită la nivelul sineleui aia,
 de împăcare, de iubire, de pace, de acceptare, ce vrei tu,
 să iau experiența aia și să o aduc în viața mea de zi cu zi
 atunci când eu mă confrund cu situația aia,
 cu conflictul ăla, cu dureria aia, cu problema aia.
 Ce s-ar schimba în viața mea dacă aș avea experiența aia în
 viața de zi cu zi?
 Asta e a doua etapa.
 Pentru ca daca eu as avea aceea experienta in viata de zi
 cu zi, problema in sine nu mi-ar mai apara.
 Eu nu as mai percep eu ca problema, nu m-ar mai deranja.
 Ia nu si ar mai avea sens problema.
 Etapa a doua, dar o facem o mica pauza inainte, etapa a dou
a inseamna sa ancorez emotia sinelui,
 s-o aduc pana in problema.
 Hai să facem o pauză de 15 minute.
 Și după aceea, da.
 E și 20, 35. La și 35.
