 Muzica
 Muzica
 Bun! Cum a fost prima parte? Ne-am incalzit?
 Ne-am incalzit psihologii si am inghetat fizic, am inteles.
 V-am plictisit cu discuția despre cuplu?
 Nu? Sigur?
 Bun. V-am plictisit cu asta?
 Nu? Bine.
 Premisa, dragilor,
 harta nu e teritoriu,
 îți dă libertate de alegerea intreprătărilor
 pe care tu oricum le faci despre ceea ce se întâmplă.
 Exemplu, atunci cand te cerzi cu cineva, la munca, acasa,
 copilul, seful, voi nu va cerati pe realitate, voi va cer
ati pe interpretarile despre realitate.
 Asta nu înseamnă că uneori interpretarea mea despre real
itate nu e mai aproape de realitate.
 Adică nu înseamnă că n-ai dreptate. S-ar putea să ai drept
ate.
 Doar reține că celălalt are o hartă mentală, este expert pe
 harta lui,
 întotdeauna are dreptate pe harta lui, pentru că are nevoie
 de certitudine,
 ca nevoie psihologică ca și de mentală, de mentală.
 pentru că are nevoie de certitudine,
 ca nevoie psihologică ca și tine,
 și interpretează realitatea în un mod diferit de tine, mai
 puțin eficient uneori, sunt de acord.
 Însă în momentul în care integrezi această abordare în
 comunicare,
 devine disponibilă asumarea responsabilității de a-mi trad
uce interpretarea mea pe harta ta.
 De a-mi traduce adevărul meu, zic spiritualii.
 Sunt de acord până la un punct cu asta.
 De a-mi traduce adevărul meu pe harta ta sau de a lega adev
ărul meu cu adevărul tău fără-l să-l anuleze.
 De prea multe ori o conflicte, de orice fel, tendința noast
ră este să reducem până la zero adevărul celuilalt.
 Da sau nu?
 Când în realitate, mai eficient ca abordare psihologică și
 ca strategie în comunicare, cum vă tot spun, până vă intre
 în minte,
 este să lege adevărul tău de adevărul celuilalt, nu să-l an
ulezi pe al lui sau al ei.
 Are sens.
 Rezistența cea mai mare apare când încercăm să minimizăm și
 să diluăm adevărul celuilalt în loc să legăm de adevărul
 nostru.
 Oamenii care sunt cei mai persoasivi,
 convingatori,
 carizmatici,
 sunt oamenii care leagă adevărul lui sau ei,
 de-al tău, nu ți-l anulează,
 nu ți-l distruge, nu ți-l dezactivează,
 nu e agresiv.
 Asta înseamnă comunicare eficientă.
 de aducerea percepției mele despre realitate pe harta ta.
 Lund în calcul că ai tot dreptul, ba mai mult,
 e garantat
 că și tu ai propria ta interpretare.
 Când mă aștept să ai propria ta interpretare,
 deci accept că ai garanția,
 că din nou, harta mentală te obligă la rezultate
 și la interpretări,
 nu mă mai surprinde când ești în dezacord cu mine.
 Mă aștept să fiu dezacord cu mine, doar mă pregătesc pentru
 asta
 o strategie de comunicare eficientă.
 Nu sunt luat prin surprindere ca nu esti de acord cu mine.
 Asta inseamna gandire strategica in comunicare.
 E valabila in copyrighting, in vanzari, in social media, in
 cuplu, in business.
 Toți oamenii cu care tu ai de-a face au o hartă mentală și
 o interpretare propriu a realității
 care e uneori mai eficientă sau mai puțin eficientă în rap
ort cu a ta.
 Și vă mai dau un lucru despre hartă mentală pe care am vrut
 să vă zic chiar,
 dar am vrut să vă dă oasca să fiți mai odihniți,
 că mi-a venit seara în cap și am vrut să vă dă oasca să fie
 proaspăt.
 Nu contează ce hartă mentală ai.
 Nu contează ce hartă mentală ai la nivel de conținut
 sau la nivel de cât de corectă e
 în raport cu realitatea.
 Nu contează dacă ai dreptate.
 Singurul lucru care contează, când vorbim de o hartă mental
ă,
 de modul tău de gândire, ca să fie și mai concret și mai
 intim,
 este ce rezultată îți aduce.
 Asta înseamnă
 că nu contează cât de curate sunt filtrele tale aici,
 care interpretează realitatea.
 Nu contează că tu poate ai acces la toată realitatea. Nu ai
.
 Psihologic n-ai cum. Anatomic n-ai cum.
 Dar dacă ai avea, nu contează că tu ai acces la realitate.
 Contează rezultatul pe care îl obții în raport cu realitate
a în care trăiești.
 Ajunc la voi.
 Asta înseamnă că e foarte posibil să ai filtrele...
 înfundate, ca să zic așa, îmi place mie să spun.
 Pentru că filtrează realitatea, da?
 Dar interpretarea ta despre realitatea să s-aducă rezultate
 bune.
 Are sens ce zic?
 Nu contează că ai dreptate, adică nu contează că eu știu ce
 să întâmplă.
 Nu mă interesează.
 Mă interesează ce faci cu ce crezi tu că se întâmplă.
 Ce gândești despre ce crezi că se întâmplă?
 Care sunt emoțiile tale constante?
 Trăiești într-o stare emoțională, bună, productivă, efic
ientă, echilibrată?
 Productivă? Îmi place să spun că ala e cuvântul NNLPI.
 Îți aduce rezultatea interpretarea pe care tu ai despre
 realitate?
 Nu mă interesează ce interpretezi.
 I don't care.
 cu alte cuvinte, ești fericit, împlinit și equilibrat,
 nu îmi pasă ce crezi.
 Oamenii religioși
 care sunt fericiți, equilibrați, împliniti,
 seninii,
 deși sunt extrem de rari, ca să fiu sincer,
 pentru că, de obicei, sunt anxioși,
 furioși, frustrați, habotnici,
 răniți, depresivi.
 Din păcate.
 Dar cei care sunt religioși, senin, echilibrați, fericiți,
 împliniți,
 nu o să fie vreodată discuția între mine și ei
 despre faptul că au dreptate sau nu în convingerile lor.
 De ce?
 Pentru că le admir rezultatul pe care îl obțin în baza con
vingerilor lor.
 Are sens?
 Nu pasă dacă are dreptate în ce crede, nu îmi privește în
 inclusiv umanului dreptul meu
 să îl clarific pe el despre ce crede.
 S-au făcut studii inclusiv, statistici mai mult,
 și s-a ajuns la concluzia că din punct de vedere al conving
eri religioase,
 oamenii care au integrat corect atenție și eficient conving
eri religioase, de orice dogmă,
 sunt mai fericiți și mai împliniți ca și calitatea vieții
 pe termen lung
 decât cei care n-au niciun fel de convingeri religioase sau
 spirituală.
 Statistic s-a concluzionat asta.
 Cum aș putea eu vreodată să cert un om care are convingeri
 religioase
 sau spirituale, pe baza coroare este implinit.
 Nu mă interesează ce crede despre realitate
 cât e un rezultatul meu sau al tău sau al lui,
 e unul productiv și bun.
 Are senză ce vă spun.
 De asta vin și vă zic, nu-mi pasă ce aveți pe hartă.
 Și nu ar trebui să vă intereseze nici ce au alții pe hartă,
 ci cât de fericiti și impliniți sunt și ce rezultate obțin
 în baza hârtilor mentale.
 Nu contează cât de corectă e o hartă mentală sau un mod de
 gândire.
 Că oamenii se ceartă foarte despre asta dar nu e corect.
 Bă, nu e corect, dar omul obține și rezultatele care lui ii
 convin fără să agreseze pe nimeni, atentie că e altă vari
abilă.
 Da. Ce treaba mi-ocu? Ce crede el dacă el e felicit și îm
plinit?
 Mai are sens?
 Așa se formează o hartă mentală.
 prin interpretări.
 Așa funcționează o hartă mentală,
 prin consecințele emoționale, comportamentale și drug la
 rezultat.
 Și despre asta o să vorbim constant.
 În tot ce facem pe parcursul acestor moduli,
 o să ne întoarcem constant la această formulă.
 Și la modul 2 o să vorbim despre asta din altă perspectivă,
 și la modul 3, 4 și 5.
 Vă ziceam că o hartă mentală
 poate să se rigidizeze
 sau să se contracte
 dacă nu este în mod intenționat, stimulată și îmbogățită.
 V-ați duceți de aminte?
 Și v-am spus că primul efect al stimulării constante a hărț
ii mentale
 este, țineți minte, disconfortul.
 Expunerea la experiențe și informații noi în mod repetat
 mă va provoca și va veni ca o consecință imediată cu discon
fort.
 Creierul nu vrea să faci lucruri noi.
 Creierul funcționează și mintea funcționează în tipare
 și vrea să conserve energie și să rămână în zonă de cunos
cut.
 Pentru subconștientul nostru și pentru creierul nostru,
 subconștientul psihologii, creierul anatomic, vă aduc am
inte,
 cunoscutul înseamnă safe, chiar dacă doare.
 Ce înseamnă asta este că avem tendința în viața noastră
 să recreiem contexte dureroase doar pentru că nu sunt
 foarte cunoscute din copilărie,
 Dar culmea este că subconștientul nu vrea ca tu să fii
 confortabil și fericit, vrea să fii safe.
 Și pentru el, cunoscutul înseamnă safe, pe principiu, dacă
 m-a durut odată, d-am supraviețuit, lasă doară că măcar nu
 mor.
 Ciudat. Cum?
 Și știu cum să gestionez, pentru că dacă n-am murit odată,
 am niște mecanisme de apărare, așa apar mecanisme de coping
 și de adaptare.
 si orice nou sau diferit in afara de cunoscutul meu care
 chiar poate sa fie nesenatos si dureros,
 inseamna pericol pentru subconscientul meu. Ma urmariti?
 Fiecare dintre voi, aproape fiecare om din sala asta in
 momentul asta, in ultimele 13 minute de cand am inceput,
 aproape fiecare om, ca v-am uitat la voi, a functionat pe
 pilot automat.
 din perspectiva tiparului de confort.
 Știți care?
 Mâna sus care s-a pus pe același loc
 în care s-a așezat de la începutul zilei.
 Cine stă pe exact același loc ca în începutul zilei
 sau de la începutul cursului.
 Mâna jos,
 toată lumea se redică,
 vă mutați locul în sala
 așfel încât să aveți în stânga și în dreapta pe cineva
 necunoscut. Start!
 Dacă ai stat în spate, vină în față,
 Dacă ai stat în față, du-te în spate. Dacă ai stat în stâ
nga, du-te în dreapta.
 Nu te așezi lângă cineva cunoscut sau lângă care ai stat p
ână acum.
 Nu.
 Nu. Poți să o țoi decât vrei.
 Exact. Exact.
 Și fii atent ce simți în timp ce se întâmplă asta.
 În timp ce smuți locul și mă înjurii în gând, fii atent ce
 simți.
 Dacă ești genul de om că statistic ești în sală care nu și-
a schimbat locul pe principiu călalt să schimbe alții,
 că oricum să va pune altcineva în stânga sau în dreapta mea
, tocmai te-ai păcălit pe tine.
 Este un alt tipar al tău, știu că i-am văzut, este un alt
 tipar al tău pe care te invii să-ți-l contrazici,
 dar e treaba ta dacă chiar faci asta.
 Statistic în sală, știi de ce știu că ești acolo? Că am f
ost eu.
 Nu mă ridic am, pe ideea, că dacă să ridic alții și să pun
 unul în stânga și unul în data, oricum o să am pe altcineva
 să se mutei, da-i dre.
 În realitate, e tot un tipar de adaptare inflexibil
 de a nu mă duce eu în direcția schimbării, lasă vine schimb
area la mine.
 Vă zic doar.
 Mâna sus cineacuma că stă într-un loc diferit
 se sezează că parcă se vede cumva diferit.
 Parca intam... ceva... mersi.
 Asta inseamna provocarea tiparului.
 La asta ma refer... la lucruri atat de banale, ca schimb
area locului in sala
 iti schimba perspectiva.
 Si pe masura ce faceai gestul asta si te-ai ridicat sa mer
gi sa-ti schimbi locul,
 ai simtit pe langa dialogul interiului traitear neamul, ca
 mai facut, ca daca stiam nu-mi faceam,
 ai simtit un disconfort, da sau nu?
 Și atenție, disconfort, atenție, doar de legat de un scaun
 pe care stai într-o sală.
 Dar să mai vorbim de tipare, relaționalele de cuplu,
 sau tipare financiare.
 Eu cunosc oameni care câștigă extremal de bine,
 și până la finalul lunii rămân fără bani, constant.
 Și zic, măi, mărbați în toată firea,
 bă, dar cum fac să câștig mult, dar îmi cresc și cheltuiel
ile constant.
 Pentru că tiparul tău financiar, că și acolo sunt tipare,
 la nivel subconștient,
 este cel de n-am suficient.
 Și l-am avut și eu foarte mult timp.
 Cel de n-am suficient.
 De asta degeaba îți crește venitul,
 dacă tu nu-ți dezactivezi tiparul.
 Vorbeam cu cineva, drag, zile trecută, seară sau altă seară
, nu mai știu.
 Și vorbeam, mă întreba cum fac să-mi crezi venitul.
 Și răspunsul meu a fost, înainte să îți crești venitul,
 îți controlesc cheltuielile și îți observ tiparul de cheltu
iel, în primul rând.
 Și mi-mi zicea, nu, dar eu vreau să-mi crezi veniturile,
 sunt convins. Și poți. Și știu. Și se poate. Și aici se
 strategie.
 Dar ironia este că din propriu a mea experiență, la porton
ul meu, bineînțeles și la mine, în trecut, degeaba m-am cres
cut venitul, dacă tiparul meu de cheltuielul nu să schimba.
 Și pentru că e foarte inteligentă persoana și deschisă la m
inte și a pus pe hârtie niște cheltuieli în ultima perioadă.
 Și privirea a fost, uliu.
 Uliu.
 Ia uite, nu stiu pe ce,
 dar cheltui mult.
 La aia ma refer tipar de cheltuile. Degeaba iti creste ven
itul daca tu, subconscient, ramani in un tipar
 de cunoscut pentru subconscientul tau, care este insufic
ient, sa numesti.
 Si l-am avut si eu.
 De asta, uneori, si sunt sicur ca sunteti in sala, ca am
 vorbit cu cativa,
 cand castigi o suma mare de bani,
 Neașteptată, meritată, dar cumva, nu știu,
 vine într-o zi o primă, nu știu, la ea mă refer, de sumă
 mare,
 prima ta senzație nu e entuziazme, discomfortă, ați zisat?
 Că e anxietate, zi, uuuh, și eu cu așa ce fac?
 Unde e? Ce fac? Și încep să comand dă, păimac toate căcator
le, ca să nu mai iei banii.
 Că trebuie să-i cheltui. Ați zisat compulsia de a cheltui b
ani care simțiți că vă vin din senin,
 deși să meritați din nou.
 La asta mă refer când zic, subconscientul vostru funcțione
ază în tipare.
 Are nevoie de cunoscut
 ca să se simtă în siguranță.
 Din fericire, aceste tipare se pot dezactiva în mod conșt
ient,
 chiar dacă sunt la nivel subconștient,
 din momentul în care unul acceptă că le ai,
 le conștientizezi și îți asum procesul și efortul de a face
 asta.
 Ideal, ghidat cu un terapeut.
 Coach bun.
 Când zic coach, în totul mă, să zic bun sau foarte bun, că
 nu sunt mulți.
 Acum tot sunt coache.
 Eu unu nu mă identific cu numele asta personal.
 Am abilități de coaching, pot să zic asta, dar nu sunt, nu
 mă simt coach, nu vreau.
 Am început așa, am făcut școală, formare, chestii, dar nu m
ă regăsesc.
 Dar când lucrească un coach, lucrească unul care e foarte
 bun.
 Cum mă dați seama de asta? În primul rând din equilibru pe
 care îl vezi pe el.
 Și, doi, prin rezultatele pe care le are, prin cei cu care
 am mai lucrat, te recomandăr și rămă departe.
 E valabil și la psihologi.
 Și la psioterapeuti.
 Sunt foarte mulți psiholoștepturi cu numele și duhovnice.
 Același lucru.
 Cu numele și foarte puțini cu abilitățile.
 Dar recunosc din nou și sunt primul care vă recomand asta,
 asumați-vă procesul de a lucra cu un astfel de ghid,
 pentru că salturile pe care le veți face în calitatea vieț
ii voastre sunt fantastice.
 Dacă combinați și cu astfel de cursuri.
 Mergem mai departe și introducem un nou concept.
 Acum că știm cum se formează o hartă mentală,
 Vreau să vă luim un pic despre conceptul de a lega hărțile
 mentale, de a conecta hărțile mentale.
 Pentru că așa cum spuneam ieri, fiecare hartă mentală e
 diferită, unică, subiectivă.
 Acum aștiu și care filtre.
 Și nu are cum să se abțină să aibă, pentru că așa e natural
.
 Prin urmare, două hărți mentale cu experiențe diferite,
 convingeri diferite, râni diferite la nivel conștient-sub
conștient,
 prin definiție, au două șanse să existe în aceeași încăpere
.
 Fie sunt similare, iar asta pentru că au experiențe simil
are,
 similare,
 convingeri similare, principii similare,
 rani similare.
 Și cumva
 simțim că ne știm deja. Ați pățit vreodată să cunoașteți pe
 cineva,
 poate chiar în sala asta,
 pe care nu l-a știut anterio, dar în timp ce vorbeați, s-
avea senzații de
 bă, parca ne știm de undeva, parca ne-am mai întâlnit. Ați
 pățit asta vreodată?
 Asta înseamnă. Hărți similare, pe care subconștientul îl
 recunoaște.
 pentru ca sub conștientul tău și a lui și a ei nu doarme
 niciodată.
 Niciodată. În permanență analizează variabile pe baza căror
a îți dăție reprezentări mentale.
 Permanent.
 Ați spus acum, bă, și când dorm? Dă.
 Ai pățit vreodată să te trecești fix înainte să sune ceasul
?
 Sau fix înainte să audă un zgomot undeva deasupra?
 Sau fix înainte de cu tremuri?
 Fix, eram în București, un hotel din ce întrăm, când ținem
 cursuri acum, vreo 6 ani, 5 ani, nu mai știu,
 am deschis ochii la 3 dimineața și eram... what the actual
 fuck, m-am entrat să dormim.
 Și am început patru, tk tk tk tk, zi, a, de-aia m-am trezit
.
 Și, bine, aici o să sune că sunt pic sociopat, m-am bucurat
 de cu tremur.
 Știți ce mișto face patru când ești conștient că e cu trem
ur și tu oricum nu ai ce să faci?
 Adică eu m-am dus în convingerea insta... bine, prin exerci
țiu, nu că sunt vreun supra-um, ci pentru că sunt un pic dil
ău.
 Băi, cu tremuri, da. Am ceva... poți să fac ceva? Înăț!
 Că până mă ridică din pasă, termină.
 Din experiența anterioră, să ți dea curcă, durează foarte
 puțin.
 Experiența anterioră.
 Și convingerea mea a spus, păi, ai măcar să-l observ.
 Și a făcut tăc, tăc, tăc, tăc, tăc, s-a oprit al dreacu'
 prea repede, ca orice cu tremuri care nu ține la...
 Clienți?
 Și am adormit la loc.
 Asta înseamnă să stabilești tu ce gândești despre realitate
.
 Evident am simțit panică, am simțit frică, am simțit anxiet
ate, deci nu s-o dau pe treci.
 Nu, m-am tăiat ca maioneza.
 Dar pentru că am exercițiul exersării conștiente a repre
zentării mentali, am decis eu ce vreau să gândesc despre ce
 se întâmplă.
 Și am adormit la loc ca un pui.
 Revenim. Subconscientul tău nu doarme niciodată.
 Scopul lui are mai multe scopuri. Unul dintre ele este ca
 tu să supraviețujești.
 Este principalul scopul subconscientului tău. Să supravieț
ujești.
 Are altele, mai subtile, mai frumoase, mai elevate, cum
 este evoluția ta, cum este împlinirea și bucuria ta.
 Dar mai încolo vorbim despre asta. Prima oară vorbim despre
 supraviețuierii.
 Scopul lui e să supraviețujești.
 în timp ce conduci și ești în transa de condus,
 apare brust ceva în mijlocul drumului și tu reacționezi
 instinctiv și tragi de volan
 fără să apuci să gândești ceea ce tocmai s-a întâmplat. Ați
 pățit?
 Subconștientul.
 Prin instincte, care-i și instincte în subconștient,
 preia controlul când vede că tu nu mai faci față.
 Te lasă cum vrei tu până ești safe și când nu mai ești safe
, preia controlul.
 De asta, la nivel subconștient, ne recunoaștem hărțile cel
orlalți.
 Așa apare atracție, apropo de relații de cuplu.
 Relatia de cuplu în realitate psihologic înseamnă subconșt
ientul meu recunoaște părți mari din subconștientul tău,
 știe că avem rând similare, așa că hai să ne atragem unul
 pe altul ca să evoluăm împreună.
 Aia este traducerea psihologică a atracției.
 Cu alte cuvinte, o să vă stric acum, am ajutat relatia de
 cuplu la nivel de...
 M-ați plătit pentru asta, mă-ți da și acordul.
 Cu cât mai mare este atracția sexuală și emoțională între
 două persoane, cu atât mai mare este potențialul de suferin
ță între cei doi oameni.
 Mmh.
 Dar nu e o vesterea cum o luați voi. Nu e o vesterea.
 Cu cât mai mare e potențialul de durere și suferință în ace
a relație, cu atât mai mare e potențialul de evoluție al vo
astră, de vindecare al voastră în acea relație.
 Persoana cealaltă are potențialul să îți apese fix pe cele
 mai usturătoare și dureroase râni, pentru ca tu să devii
 conștient că le ai și să le vindeci, în relație cu el.
 Sau singur.
 N-ați sesizat cumva că patrenorul de cuplu, după niște ani
 de zile, cumva are o telecomandă, o telecomandă amăstică,
 apasă fix unde duzi gâtul, fix acolo, unde nu vrei să apeș
ti, dă cu barus.
 Și expertul nu așa...
 Sunteti izat?
 Știți de ce?
 Are telecomuna de-a dinainte să vă cunoască pe voi.
 Pentru că o are și el în subconștientul lui și la fel ești
 tu pentru el sau ea.
 Subconștientul nostru recunoaște.
 E ca velcro.
 E ca ariciola, știi?
 Trăi să fie unul într-un fel, într-un fel ca să se lipească
.
 Știți?
 Scoți, nu știu cum se numește.
 Cum?
 Așa.
 Ariciola, da, exact.
 Trebuie să fie unul de un fel și unul de un fel, că dacă st
ăm în doilea fel,
 nu se lipesc, ați zisat?
 Dar noi ce căutăm în relații de cuplu? Cineva care să fie
 ca noi
 inconscient, zicem, vreau să fie ca mine,
 vreau ca unul, așa.
 Bă, când tu decizi calitățile pe care vrei să le-ai apăpart
e în tău de cuplu
 sau partena ta de cuplu, adică fișa postului, cum îi zic eu
,
 în realitatea, te e în calcul pe tine
 și nevoile tale. Tu nu e în calcul că tu ai niște chestii
 care vor fi prioritare în atracție, nu ce vrei tu.
 Dar e altă discuție.
 Revenind la hărți mentale.
 Deci hărțiile mentale au două nuanțe.
 Poate să fie similare, adică avem părți comune sau similare
 în subconștientul nostru și în viața noastră anterioară,
 răi în principii convinceri experiența anterioară.
 Sau poate să fie, cum am desenat prima oară,
 complet diferite.
 Complet diferite.
 Distanță între ele.
 Suntem diferenți complet.
 Oamenii care sunt cu hărți mentale complet diferite de tine
 sunt oamenii care-ți vor displăcea.
 Vei simți că nu-ți place fața lui.
 Ironic fiind că cei de care nu-ți place au totuși ceva
 comun cu subconscientul tău.
 E altă discuție.
 E proiecție psihologică. Ajungem și acolo.
 NLP-ul a sesizat prin Bandler și Grindr,
 prin cei trei terapeuti modelați inițial în etapa de nașt
ere a Enel Piuli,
 că absolut toți trei erau experți intuitivi, în special
 Milton Erickson, hipnoterapeutul,
 la a se conecta aproape instant cu orice harta mentală vene
a în cabinet-ul lor.
 Indiferent de experiență vârstă, traumă, tatuaje, conving
eri religioase, nu conta.
 Era expert la a se conecta cu alta harta mentala.
 Și asta nu pentru că avea o parte comună cu harta celor la
 mentală,
 ci pentru că o făcea intenționat ca abilitate.
 Și de la Milton Erickson în special,
 a ieșit și a reieșit un concept care crează
 un pod de conexiune între hărți mentale
 Care, chiar dacă nu există, în mod natural, poate fi
 construit.
 Psihologic, evident.
 Iar acesta se numește raport.
 RAPORT
 Cine știe franceză, mâna sus, ce înseamnă rapprochement?
 Apropiere. De acolo vine cuvântul raport, de-aia are 2 de P
.
 înseamnă apropiere, în cazul nostru psicologic, între două
 hărți mentale.
 Este concept de bază în NLP, îl vom folosi în toate exerci
țiile pe care le vom face,
 și este conceptul și abilitatea în care îmi propun să vă
 bat la cap până deveniți experți,
 chiar din prima zi, adică de azi.
 Oamenii carizmatici care vă plac, oamenii convingători pers
oasivi, autorii de cărți foarte bune,
 artiștii de melodii de orice fel sunt în realitate oameni
 care știu să creeze foarte eficient, rapid și calitativ rap
ort cu cei cărorilui se adresează.
 Asta fac maneleesti.
 Și acum câți va ziceți, hai mă, ia hai să ne gândim un pic.
 Maneleștii cântă despre intelectuali, corect?
 Și despre IQ-uri de inteligență și despre fizică cuantică
 și despre psihologie de cuplu sănătoasă, echilibrată și
 procesul de fintecare emoțională, corect?
 Că vă văd șteptici.
 Deci nu despre asta cântă, nu?
 Adică se adresează unei hărți mentale
 cu care au părți în comun
 și cântă prin versurile lor
 despre ceea ce e important și doare
 pe harta mentală al celuilor care o să adresează.
 Da sau nu?
 Psihologie, tati.
 Nu știu dacă o fac conștient în mod sigur o fac eficient.
 Ca să vezi Paradigma Dracului, ca să vezi ce înseamnă
 paradoxul, m-am distrat, recunosc.
 Nu e în sală o tipă din comunitatea noastră, Sara,
 mi-a trimis într-un timp, acum vreo 8 luni în an,
 mi-a trimis un clip cu un mare uragan al manelelor,
 cu prea nume țan ca uraganul,
 Pe care din niste puncte de vedere, Ladmir, vă jur, și sunt
 melodia ale lui care mă distrează
 și în contextul potrivit, n-am nicio problemă să beau 7 spi
țuri pe el.
 N-am nici mi s-ă rupe.
 Întribuit eu un clip cu Tanka, care explica follow-urilor
 lui, cum dracu s-o zice, în TikTok,
 cum secretul e în minte, bă băiți,
 că așa cum te gândești la o lămâie acum și salivezi și lămâ
ia nu există în realitate,
 vă jur, vă arăt clipul.
 Vă jur, nu a fost la cursul meu, cred.
 Le explica follow-urilor că tătui e în minte, bă, trebuie
 să-ți controlezi mintea, că mintea face diferența.
 Și eu eram frate, meleu, du-te dracu' lui, că tu ai mai
 mare succes ca mine.
 Are mai mare extindere și putere de a educa masă de oameni
 decât am eu. Are să-mi știe zic.
 Bine, el o făcea din alte motive.
 El înțelesese ceva, nu înțelesese tot.
 Dar faptul că o făcea și că a făcut acest clip întru mine a
 fost
 Bă, mergem în direcția bună.
 Dacă au ajuns manenii și să facă videouri despre puterea ps
ihologică, a percepției
 Care dă în realitate calitatea vieții, dute dracului!
 Sunt time-schmecheri! Adică ne place ritmu
 În care mergem.
 Dar direcția, eu zic că e bună.
 De cât dușmani și fac la sicru buzunare?
 Știți, paia Palu Brazianu?
 Și când mor am valoare, lasi-i cru, fac buzunare.
 Dar chiar ce-ți plac?
 Cică chiar îmi plac manele.
 Am trăit cu manele.
 Lăsați vrejeala.
 În contextul potrivit, majoritatea dintre noi, în trecutul
 nostru, nu vorbesc de prezent, am trăit cu acest curent.
 Eu am fost în viață, în momentul în care a apărut curentul
 ăsta, de la Adi Minune sau De Vito, cum era atunci, numai
 pentru conesori.
 Cum il chemam pe ala de la Valachia?
 Așa, Costi, Ioniță, Valii, Vigelie și Guță,
 ăștia au fost primi umaneliiști.
 Eram în liceu, cu ăștia am trecut...
 Mi se pare hipocrit acum să renegăm într-un fel sau altul
 ceva
 într-un centrul trecut al nostru, la portalul de cine eram
 noi atunci, a neadistrat.
 Sau care și acum, în anumite contexte, în contextul potri
vit de atenții,
 de panaramă, de caterincă, de paranghelie, de nunte, de b
otez,
 pe mine personal, mă distrează.
 Nu înseamnă că trebuie să am stilul de viață pe care îl câ
ntă ei melodii,
 înseamnă că trebuie să mă bucur de acel context.
 Bă, tu știi cum sunt pe mese, n-am nicio greață.
 Și pot să-ți iesi dintr-un context de manele și să intru
 într-o rocotecă.
 Și n-am nicio greață. Știi de ce?
 Pentru că am integrat în o judecare a hărții mentale.
 Nu mă interesează harta ta, mă interesează cât de împlinit
 și fericit ești pe harta ta.
 Tata.
 Bă, și-am întâlnit cocalari,
 vă jur,
 care sunt foarte împliniti și feliciți,
 emoționali, sunt echilibrați.
 Au un vocabular de clasa a doua
 din farentari.
 Bă, dar sunt ok cu ei,
 au niște principii și niște convingeri foarte sănătoase.
 Sunt oameni religioși și unii dintre ei sănătoși, atenție,
 cu principii religioase sănătoase,
 cu respect pentru
 partierea lor de cuplul,
 nu ce să cântă manele.
 Am întâlnit și de ăștia.
 Excepția, da.
 Bă, dar există.
 Ce încerc să spun?
 Conținutul hărții mentale contează.
 Ceea ce rezultatul ții pe baza lui sau ei.
 Dar revenim.
 Eu am făcut workshop-uri pentru cei care se-ați gălătat no
astre de mult
 și o să fac și cu voi asta cred că la modulul 5, cred,
 în care demontez multe melodii care au fost hit în anii noș
tri în societatea noastră
 din perspectivă psihologică.
 Adică vă arăt cum anumite melodii ne influențează și ne pro
gramează
 prin limba și imnotic.
 Și o să ne distrăm, vă promit.
 Ei, eu în anumite workshop-uri de genul ăsta online acum v
reo 2 ani, m-a provocat cineva și a spus
 N-ai cum să faci asta pe manele. Bitch, please!
 Și am băgat manele într-un workshop de psihologie și a fost
 mega tare.
 Păbaroseneală, ca să zic.
 Și am analizat textul și psihologia versurilor și le-a stat
 mintea celor care erau în Sajd.
 Manelele pot fi productive ca versuri, majoritatea lor sunt
 neproductive ca versuri, la fel ca și hip-hop-ul.
 Poate fi productiv ca versuri, majoritatea lor neproductiv.
 Nu are sens ce zic, contează doar să fie atent la calitate
 și la ce se întâmplă acolo în conținut.
 Dar nu e una sau alta mai bună sau mai rea.
 Așa cum nu ortodoxia e bună sau reasă, cu atolicism e bun
 sau roasă, înțelegeți în debat?
 Rezultatele pe care le obții pe baza hârții tale contează.
 Revenim. Cei mai buni artisti, autori, speakeri, traineri,
 duhovnici
 sunt oameni care stiu să creeze raport eficient cu alte hăr
ți mentale.
 Raportul poate să fie cu o persoană, tete-a-tete,
 individual, sau cu mai mulți.
 Ce fac eu acum cu voi?
 Sau ce am făcut din prima secundă în care am urcat pe scenă
 fața voastră?
 Eu știam ca trainer ce sunt,
 că secretul eficienței acestui modu-l
 este cât de repede știu și pot să creez un raport cu voi.
 Nă?
 Și o să vă arăt în minutul înălămătoare cum am făcut asta,
 vreți?
 Pentru că este o abilitate.
 Nu este un talent, este un exercițiu.
 Nu este un dar.
 Raportul este esența unei comunicări
 eficiente în orice context.
 Și introducem o nouă premisă despre comunicare. O să discut
ăm pe restul pe parcurs, dar acum doar despre comunicare.
 Rezistența într-o comunicare, adică ăla nu face ce vreau eu
, pe rumânește. Rezistența într-o comunicare înseamnă lipsa
 raportului.
 Adică dacă cineva se opune, nu vrea, sau e agresiv sau ești
 în conflict cu el, într-un context, este un feedback
 instant că între voi, doi niu, există raport.
 Ma, da. Nu vedeți vreodată să faci așa. Sunt că nu-i place
 cea ude.
 De câte ori în orice relație de-ale tale există conflict
 sau rezistență la ideile tale din partea celorlalți sau cel
uilalți, dacă vorbești cu mai mulți, înseamnă că tu în mod
 eficient n-ai inițiat și menținut raport cu hărțile lor
 mentale.
 E atât de simplu. Încă o lege în comunicare. Sau premisă. E
 premisă. Vreau să vă nota sau să le țineți.
 Responsabil cu inițierea și crearea raportului
 este cel care are un rezultat de obținut.
 Responsabil cu inițierea și crearea raportului
 este cel care are un rezultat de obținut.
 Adică dacă vrei să obții ceva din relație cu acea persoană,
 Este responsabilitatea ta sa-ti asumi sa iniție si sa menti
 raportul cu harta lui mentala.
 Nu e al lui sa-ti inteleaga harta ta.
 Nu e al lui sa aiba rabdare cu ce-i spui tu.
 Nu e al lui sa accepte orice-i spui tu doar pentru ca-i sp
ui tu ca stii tu ca esti mai bine.
 Cum?
 Nu pe interes, zice Ștefan.
 Este pe obiectiv.
 Nu pe interes.
 Stare actuală, stare dorită.
 Resurse?
 Strategie.
 Stare actuală.
 Nu am ce vrea ce ai tu sau ar trebui să faci tu ca să mă
 simt eu bine.
 Mă urbăriți până aici?
 Stare dorită. Vreau aia.
 Vreau să faci, vreau să fii, vreau să îmi dai, vreau să îmi
 aferi.
 Resurse, abilitate de comunicare.
 Începe să facă sens?
 Strategie. Pasul 1, pasul 2, pasul 3, raport, tonul vocii,
 non-verbal,
 când să tac, cum să te privesc,
 când cât să ascult harta ta până să fac introducere pe h
arta mea.
 Începe să facă sens?
 Asta înseamnă comunicare strategică.
 Cum se întâmplă de obicei în cuplu sau în orice fel de alta
 relație?
 Dă-mi!
 Nu! Ești un prost!
 Ești un rău!
 Ești un papagă!
 Ai fost delicioasă, jur!
 Sărim pași într-o comunicare eficientă,
 pentru că încercăm să ne împunem propria noastră hartă
 mentală,
 propria noastră hartă mentală, pe harta celuilaltă.
 De aici apar agresiunile
 Și de aici apare conflict.
 Prin raport,
 celălalt va vrea să fie de acord cu tine,
 pentru că faci niște pași anterioari înainte de să-l con
vingi.
 Va dori să fie de acord cu tine,
 nu înseamnă că va fi manipulabil,
 doar că va fi deschis la ce ai tu pe harta ta,
 pentru că înainte de asta ai fost tu deschis la ceea real
 pe harta lui.
 Primul pas pentru a crea raport eficient cu alta persoana
 este sa fii curios de alta persoana.
 Sa fii curios sincer.
 Pe principiu, ai o harta diferita, unica si subiectiva.
 Prin urmare, am obligatia psihologica sa fiu curios de ea
 pentru ca nu e ca a mea. Sigur nu e ca a mea.
 Însă dacă sunt suficient de curios, deschis, matur și bun
 observator în ceea ce este pe harta ta,
 voi găsi la un moment dat elemente comune cu harta mea?
 Are sens?
 Și când găsesc aceste elemente comune cu harta mea,
 nu ține decât de mine să le leg cu harta ta și să zic, uite
-te, suntem la fel.
 Suntem similari.
 raportul asta înseamnă la nivel de emoție,
 senzația de familiaritate și conexiune
 între doi oameni care sunt și gândesc și simt
 la fel sau similar.
 Asta înseamnă raportul psihologic.
 Să știi să creezi senzația în celălalt
 că sunteți similari,
 că sunteți din același trib,
 că vă cunoașteți deja, chiar dacă e prima oară când vă înt
âlniți.
 Nu ai cum să faci asta dacă nu ești curios de această hartă
 diferită de atat momentan.
 De asta ne place de alți oameni cu care pare că avem ceva
 în comun,
 pentru că ne creează senzația de ne recunoaștem, de fapt.
 Nu ne cunoaștem, ne-am mai întâlnit și acum ne reîntâlnim.
 Ajunge la voi.
 Din fericire, NPIU zice și face și vă arăt și o să demonstr
ăm și o să faceți și voi exercițiu,
 că se poate crea acest raport acolo în unii unde nu există
 în mod inițial, natural.
 se poate crea.
 Dacă știți să urmez pașii strategici.
 Iar acești pași
 sunt 2.
 Raportul are 2 etape.
 Raportul are 2 etape.
 Etapa 1.
 Pacing, îi zice în NLP, Pua Cui Ng, pacing în NLP, în limba
 engleză, pacing, nu pa-cing, nu pe-cing, nu pa-sing, pacing
.
 În limba română, ca să nu vă plimbe limba în gură,
 celor care nu se subișniți cu asta,
 este potrivire sau adaptare?
 Prima etapă. Potrivire sau adaptare?
 Potrivire sau adaptare la ce?
 La harta lui.
 La harta ei, la harta lor.
 A doua etapa, dupa ce fac pacing-ul, o sa le luam pe rand
 imediat, se numeste leading.
 Le-a-d-i-n-g. Leading.
 Adică, a conduce, a influența, a da direcția, în limba rom
ână.
 A conduce unde? Pe harta mea.
 Cu alte cuvinte, raportul e format din prima etapa.
 Vin eu pe harta ta sa o cunosc, curios de ce e pe acolo, ca
 sa pau puncte comune cu harta mea,
 dupa care te iau pe tine de pe harta mea si sa iti arat
 punctele comune cu harta ta pe harta mea.
 Are sens?
 Ce face societatea?
 Incearca direct sa faca leading.
 Direct influențare, direct...
 Ia, uite care e direcția!
 Direct îți spun ce ai de făcut.
 Și cu ceșo să te-o săte îmbrace.
 Ți-am zis că o să facă sens.
 De aici vine conflictul.
 Fă ca mine că știu mai bine.
 Da, dar n-ai intrat pe harta mea să vezi de ce vreau eu ce
 vreau.
 N-ai intrat pe harta mea să fii curios un pic măcar de ce v
reau eu sau ce simt eu.
 Ai intrat direct să-mi schimbi harta!
 Adică să faci leading direct, conform zilei de aier, asta
 este agresivitatea.
 Agresivitatea a ce? Vă readuc aminte, a cel mai intim lucru
 pe care l-avem, modul nostru de gândire.
 Cu cât mai rapid încerci să faci leading cu o persoană, făr
ă să ai un minim de raport, cu atât mai multă ii agresezi
 cel mai intim lucru din viața lui, modul lui de gândire.
 Care nu-i corect sau rău, sau greșit sau bun. E doar intim.
 Pacingul are mai multe variante.
 Hai să-l luăm pe primul, că este parte din ce am făcut atât
 timp, non-verbal.
 Pacingul non-verbal, adică fără cuvânt.
 Pasing non-verbal. Ce înseamnă asta? Mă adaptez la ceea ce
 văd la tine din punct de vedere non-verbal, la exteriorul t
ău,
 și preiau în comportamentul meu non-verbal cât pot de mult
 din comportamentul tău non-verbal.
 Hai să le luăm părând, ziceți voi.
 Vă zic, vă zic, vă zic, vă zic, vă zic, vă zic, vă zic, vă
 zic, vă zic, vă zic, vă zic, vă zic, vă zic, vă zic, vă zic
, vă zic, vă zic, vă zic, vă zic, vă zic, vă zic, vă zic, vă
 zic, vă zic, vă zic, vă zic, vă zic, vă zic, vă zic, vă zic
, vă zic, vă zic, vă zic, vă zic, vă zic, vă zic, vă zic, vă
 zic, vă zic, vă zic, vă zic, vă zic, vă zic, vă zic
 cu numeri picati, cu brihanu înainte.
 Și eu intră așa, semet, ca un brad.
 Cât că se dureze până când o să spună tot și paroganul ăsta
?
 Da sau nu?
 Și doar din postură o să transmit, noi suntem diferenți.
 De cele mai multe ore înainte, când eram în vechea mea mes
erie,
 Când știam că trebuie să mă duc în piață,
 sau între interlob,
 sau acasa,
 sau în diverse percheziții,
 și vedeam în fața mea un grup de oameni
 cărua trebuia să mă adresez datorită postului meu,
 deși aveam grade pe umăr și pistolul la cingătoare,
 și colegii pe lângă mine,
 nu eram singuri,
 preferam întotdeauna să transmit mesajul,
 nu să aici să-ți fac rău,
 sunt aici să-mi fac treaba
 și nu-mi convine nici mie.
 Și înainte să mă duc să dialoguiesc
 sau să discut cu ei,
 Mă uitam din... dar era... nu făceam intențional, făceam
 adaptat, adică era pilot automat, mă adaptam posturilor.
 Majoritatea infractorilor, nu știu dacă știți, nu sunt oam
eni semeți.
 Sunt aroganți, relaxați.
 Sunt pe băiețială.
 Sunt pe cilianu.
 Dacă tot te duci între ei ca autoritate și te zici, bune zi
ua!
 Stimate cetățean.
 Am venit să vă informez.
 Când înțelegi un debat,
 zic că ce e vreabă aici?
 Mai ales dacă ești pe domeniul lor.
 Postura ta, non-verbală,
 transmite primul mesaj legat de similaritate sau nu.
 Atenție, n-are legătură cu înălțimea.
 Când spunea cineva, dacă ești în așa la escul, ce faci?
 Nicio legătură.
 Poți să arăți că ești similar ca postură, nu ca înălțime.
 Că doar nu o să te tragi de urechi în sus, o să te tai din
 genunchi ca să ajungi la...
 Nu are legătură cu înălțimea.
 Are legătură cu posturanul verbal.
 Are sens pentru voi.
 Alt mod de pacing.
 Gestică.
 Mulțumesc.
 Sunt oameni care gesticulează și ală în care nu gesticuleaz
ă.
 Sunt oameni care stau așa permanent.
 Sunt oameni care stau așa permanent.
 sunt oameni care stau așa permanent, sunt oameni care stau
 așa foarte des, sunt oameni care stau așa.
 Și sunt oameni care fac asta. În timp ce explică, vine să
 lege de mâini,
 tăi dracu' lui că ma ghiți! Da sau nu?
 Cu cât mai diferit gesticulezi tu în timp ce vorbești față
 de celălalt care te ascultă,
 când el vorbește să îți dai seama despre cum face el, cu at
ât mai diferit îi transmisi că sunteți.
 Sunt oameni care desenează la nivelul ochilor,
 sunt oameni care desenează la nivel stomacului.
 Știți la ce mă refer?
 Cu cât mai diferit faci tu de ei, cu atât le transmit sunt
em diferiți.
 Sunt chestii banale, dar atenție, se adună
 nu doar prin postură, nu doar prin gestică,
 nu doar prin orice altceva poți să influențezi pe cineva,
 ci încet încet se clădește mesajul, suntem la fel.
 Mai e o variantă de pacing.
 Mimică, bravo.
 Mimică.
 Și eu îi zic, sau se numește, nu îi zic eu,
 expressivitate.
 Expressivitate la nivelul feței.
 Și aici, evident, sunt două categorie.
 Bine, e una și mijloc.
 Dar, în special, sunt două categorie.
 Sunt oameni extrem de expresivi.
 pe care citești ce gândești, ce simți, că le convine sau nu
 le convine,
 efectiv te uiți la ei și zici, să îmbapă, o stă, he, he, he
,
 ce bine, ce fac, zâmbește, dă din cap,
 să supără, să îmbuvânează,
 vezi în ochii lui când să face în tuneric, în funcție de ce
 spui,
 da sau nu?
 Și sunt oameni tipi pereteri,
 când vorbești cu ei să uiți așa.
 Da, interesant.
 Mhm, ajunge, da, are sens, wow, serios?
 Da, nu, asa ma bucur eu.
 Cu cat mai inexpresiv esti in raport cu o persoana care e
 foarte expresiva, cu atat il transmiti mai mult mesajul,
 suntem diferiti.
 S-a facut un experiment interesant, il găsiți pe YouTube,
 Still Face Experiment se numeste, o să vi-l pun pe grupul
 de Facebook, o să avem un grup de Facebook și o să vi-l pun
 acolo.
 materiale puteți să puneți și voi care au legătură, vă rog,
 doar cu psihologia în LPIU,
 comunicarea ce vreți voi, fără buniața la cafeluță.
 Care dă primul buniața la cafeluță și amut.
 Nu îl dau afara, dar și amut. Adică nu mai postează a doua
 oră.
 Înfine, am eu ceva cu buniața la cafeluță.
 Nu.
 Revenim.
 Still Face Experiment, să numește acest experiment.
 Și ce conține? Foarte pescur, durează câteva minute, vă
 spun doar pescur să vedeți-vă după aia pe YouTube.
 Au chema niște mame cu bebelușilor, sugari, un an, doi aniș
ori, 7-8 luni, doi anișori, da nu măricei, un an, un an, doi
 anișori.
 Și le s-a spus așa, ai două lucruri de făcut.
 Unu, ții copilașul în fața ta în brațe. Mama ține copilașul
 în brațe. Nimic agresiv, nimic în regulă, da?
 Era filmată și din fața lui din spate. Adică din spate era
 copilul filmat, din față era mama filmată.
 ca sa vad expresile faciale.
 Ti-i copilul in fata,
 si incep experimentul.
 In prima etapa experimentului,
 copilul se uita la mama si gancureste.
 Gugugaga, mamica face si aia...
 Cine-i baiate-ma?
 Cum faci ca te alinti cu copilul?
 Si eu ma distrez facand asta, deci...
 Nise natural.
 In a doua etapa experimentului, fara sa-ti schimbe absolut
 nimic,
 mamica se intoarce in spate cu capul,
 si cand se intoarce, fara sa fie incrunatata
 sa-ti fac orice altceva,
 ramane cu fata neschimbata si inexpresiva.
 Deci, atentie, nu încruantată, nu supărată, nu tristă, inex
presivă.
 În mai puțin de câteva secunde copiii se sizează că ceva nu
 este în regulă
 și încep să se agite, să gângurească, să râdă, să scuipă,
 să facă ceva
 ca să profaci o reacție non-verbală în mă mică.
 Când nu funcționează asta și mă mică aș menține still face-
ul pentru că ăsta era experimentul,
 copilul începe să se agite, devine anxios, până începe să
 plângă.
 În proporție covârșitoare, încep să plângă copila și toți,
 aproape.
 Concluzia. Încă din fragedă pruncie, suntem extrem de aten
ți la feedback-ul non-verbal al celor din jurul nostru,
 un special al celor care ne cresc, nevoie care nu scade pe
 măsura ce devenim adulti.
 Doar nu știm să o explicăm când cineva nu ne place.
 care îl place.
 Cu alte cuvinte, în orice fel de comunicare și interacțiune
 cu alți oameni,
 ceilalți și și tu ai nevoie de feedback non-verbal că oamen
ii ajunge la tine
 și că te influențează în orice fel că există o cunoștere
 între voi.
 Dacă în timp ce vorbește cineva, tu faci, da mă, interesant
.
 Serios?
 Da, da, te ascult.
 Așa sunt eu, bucuros.
 La nivel emoțional, îl va senti disconfort, agitație, anx
ietate
 Și este ceea ce simt pentru cei care au testat asta în Ors
osenscă, de aici vine anxietatea de vorbit în public,
 este ceea ce simte un public speaker, când iesi în fața un
ui public și în primele câteva momente vede asta.
 Și să strânge stomacul.
 Și îți vine să fugi, doar că dacă ai experiență și știi des
pre ce înseamnă și te-ai expus constant într-un an și să ai
 întrat în niște abilități,
 știi că e doar o etapă.
 Are să-mi știu ce vă spun.
 Avem nevoie emoțional de feedback non-verbal, cu alte cuv
inte avem nevoie ca celelal să fie expresiv în comunicare cu
 noi.
 Și atenție, asta nu înseamnă că trebuie să fie natural.
 Mie personal, nu mi este natural.
 Eu sunt expresiv, pentru că m-am antrenat să fiu expresiv.
 Eu sunt foarte expresiv non-verbal.
 Știți cum mă arăt eu când nu mă privește nimeni?
 încât îi provoacă pe colegii mei, pe zoom în special, să î
mi scrie încet,
 ZÂMBEŚTE!
 Fața mea arată așa, nu glumesc, atunci când cred că nu mă v
ede nimeni, cu alte cuvinte vorbește Marius.
 Când suntem în lansăria mă-ndoi sau în binaria mă-ndoi, Mar
ius când vorbește, eu tac, că n-ai cum să vorbesc de Marius.
 Când vorbește vorbește 40 de minute.
 Și mintea mea zice, nu vorbesc, deci nu mă vede nimeni.
 Ceea ce este un bias cognitiv, este o eroare, pentru că ea
 e în camera deschisă.
 Fața mea și mulți dintre voi, eu știți care ați fost în
 online, care nu vorbește, adică eu cred că nu sunt în atenț
ia voastră, a luat așa.
 Și colegii mei îmi scru, zâmbeste.
 Și mă trezesc.
 pentru că știu că este necesar să fie expresiv chiar și câ
nd taci,
 ca să transmiti mesajul de sunt aici și sunt conectat.
 În literatura de specialitate, și nu glumesc, o să sună
 interesant sau ciudat pentru unii,
 această mimică inexpresivă naturală pentru foarte mulți oam
eni, pentru mine, pentru Kanye West, de exemplu,
 și pentru mulți alții, cei care știi cine Kanye West, e un
 foarte mare rapper din Stat Reunit.
 Bă, fața asta o avem noi în mod natural,
 când nu știm că suntem văzuți.
 Se numește în literator de specialitate,
 Resting Beach Face.
 Nu o să o traducă.
 Resting Beach Face înseamnă față care să o dihnește
 și este inexpresivă, ca să fiu elegant.
 Concluzie.
 Avem nevoie să fim expresivi în comunicare cu celelalți.
 Sunt oameni care au fața inexpresivă asta de care v-am spus
 eu, asta,
 neutra, dar zici că te omor în serie,
 e ucigaș în serie,
 și sunt oameni care au fața inexpresivă blocată așa.
 Știți oameni care atunci când vorbesc sau vorbești tu cu ei
 să uită așa la tine?
 În nivel de... și el nu simte asta.
 El simte curiositate, asculți, în special bărbații.
 Nu glumesc.
 Eu am cunoscut... Aveam șefi care erau așa când vorbeai cu
 ei, așa.
 Păi și când ieși la te ducea la toaletă.
 Sucea la masă.
 Zrugă-a cu copil la telefon.
 A, era fața lui. Nu știa să fie altfel.
 Nu știa să fie expresiv în funcție de context.
 Asta înseamnă asumarea limbajului tău, non-verbal,
 în raport de ceea ce vrei să comunici
 pe harta celorlalte.
 Imediat.
 S-a făcut chiar și un studiu în sensul ăsta, am scris un
 articol în 2017 pe asta, cred că în același articol în care
 am scris despre still face experiment și bitch face
 syndrome,
 oamenii care primez fidback din punct de vedere al datului
 din cap, pur și simplu doar să face asta.
 Doar să zice asta, fără să zici nimic pe cuvinte, doar să
 face așa.
 Dacă faci și asta din stuncene,
 Cel care e în fața ta va avea tendința statistic măsurat să
 vorbească de până la patru ori mai mult.
 Decât dacă nu face asta.
 Pentru că dacă nu face asta, apare o senzatie de stângenean
ă și anxietate ca și cum vorbește în gol.
 Nu Oana.
 Oana nu o să simte asta.
 Lumesc.
 Dar, în general, apare o senzatie de vorbit în gol și omul
 se oprește din vorbit că simte că nu este ascultat.
 Mulțumesc.
 Cu cât mai mult vrei să-i arăți omului că este ascultată,
 să-i arăți feedback non-verbal,
 de la expresivitatea feței până la daturi din cap?
 Ați văzut reporteri care iau interviuri?
 După ce pune întrebarea, face ca un cățeluș.
 Pentru că nu știe să o facă într-un mod natural și autentic
,
 eștie că trebuie să o facă pentru că așa se educați la Fac
ultatea de Jurnalism
 să încurajeze interlocutorul să vorbească.
 Mă are sens?
 Și nu degeaba, dacă se preda asta la jurnalist,
 nu întâmplător e valoros într-o comunicare.
 Ia faceți asta bărbați,
 dragi bărbați,
 când soția sau iubita sau oamânta voastră
 vorbește cu voi.
 Ia fă asta.
 Zice colegul în față,
 îmi iau concediu, dracu-l, îi s-ascult.
 La cât o să vorbească după aia.
 Atenții, o secundă.
 Intrăm în întrebări un pic mai încolo, vă rog, că vreau să
 termin cu ce am de zis.
 Într-adevăr va crește, probabil, la început durata,
 pentru că soția și iubita voastră vor fi struprinse că, în
 sfârșit, simt că s-au ascultate.
 Și da, e nevoie să te pregătești un pic emoțional.
 În același timp,
 va crește senzația că este ascultată,
 ceea ce va duce la o conexiune mai buna, ca ele chiar conte
aza in momentul ala ceea ce crede mai important pentru orice
 om, nu doar pentru femei.
 Da sau nu?
 Versus ce facem noi barbatii de obicei?
 Zi.
 Shut.
 Atat?
 Si ce?
 Aia nu-i ascultarea.
 Mai ai?
 Dar zilul, bă, ta, nu...
 Testați chestia asta într-o relație de cupluă, atenții băr
bați femei,
 testați când celălalt vorbește, să arătați asta.
 Să arătați un interes sincer, curios, imediat,
 în harta celuilalt, indiferent dacă atenție,
 știi deja ceea ce urmează să spună, pentru că probabil s-a
 mai ies odată.
 Doar o dată în seara.
 Nu fiți răi mă.
 Eu țin cu voi.
 Încerc să...
 Socurile meu, pe care îl lubez din toți fături mele,
 mă distrez maxim cu el.
 Îmi zice același lucru de vreo 3 ori pe zi
 sau la telefon în aceeași discuție,
 îmi repetă ce mi-a zis în momentul în care m-a sunat.
 Și de fiecare dată zic,
 hmm, serios?
 Pă bu... Nu cred.
 Așa? Doamnă.
 Atât e în piață că nu cred.
 nu cred, cartoful s-a ajuns la...
 Daca aia e pentru el important.
 Cine sunt eu sa-i fac misto de harta lui?
 Sau sa-i negligez, sau sa-i diluez, sau sa-i contrazic h
arta lui la varsta lui?
 Are sens.
 Sucru mi-e genul de om care, ca barbat, asa a fost educat,
 nu e vina lui,
 niciodata, sau hai sa zic extrem de rar,
 n-a recunoscut in special in familia lui
 ca greseste, sau ca a gresit cu ceva.
 S-a întâmplat o singură dată de când îl cunoaște familia pe
 el
 și i-a spus, îmi pare rău, mie.
 Am fost singurul om și sunt în familia mea extinsă,
 asoție mele și socru meu, în care de față cu toată familia
 la un moment dat a dat o nasoală rău de tot.
 Și eu nu prea-l iert.
 Cu blândețe.
 Adică când e miza mare și o arde aerul de față,
 e valabil cu orice om. Dacă suntem în contextul în care ne
 permitem,
 eu spun cu blândețe, cu o arzaiure.
 Și a fost un moment în care a făcut ceva și a zis ceva, go
gomănie.
 Și m-am uitat la el și a zis, serios, suntem siguri că
 chiar așa nu poate să fie altfel?
 Că noi știu că am vorbit altceva.
 Noi doi. Fără să dau conținutul.
 S-a oprit
 fără spriț, fără nimic.
 Eram într-adevăr într-un context de Paște, Crăciun, nu știu
 unde, eram toți acolo,
 cu nepoți, cu cumnați, cu toți.
 Să uită la mine și spune,
 ai dreptate, îmi pare rău.
 Și și s-a întâmplat în momentul ăla?
 S-a deschis cerul.
 Deci, a fost pentru familia lui,
 soții mele, a fost un moment de
 să auzeau harpele.
 Pentru că el nu spusese în viața lui vreodată,
 de acelea sunt mod public, îmi pare rău, ai dreptate.
 Nu exista pe harta lui, apropo de oameni încă pățânați.
 De ce a făcut asta?
 Pentru că eu știu să leg rapor cu el,
 pentru că îl ascult indiferent ce îmi spune, chiar dacă nu
 mă interesează,
 pentru că nu îl critic, ci îi subliniez prin întrebări de
 multe ori,
 contradicții la care el să îi spune singur.
 Dar nu îl judec.
 Are sens ce spun.
 Ori familia, pentru că îl cunoaște foarte mult și pentru că
 are butoane emoționale comune,
 că așa e familia,
 familia a pus butoanele acolo, de-aia pasă pe ele.
 Eu nu le am cu el.
 și transmit cât poate des când nu reușesc constant respect
 reciproc pe hartă.
 Bă, și când mă sună, frățioare nu mai termină.
 De ce? Raport.
 Raport.
 Îl sun și eu, în mod intenționat. Îl sun și eu.
 Nu reușesc mereu, dar și eu fac asta.
 Mergem mai departe. Gestică. Mai vreau să prindem măcar câ
teva variante.
 Privire.
 Tiparul de privire. Sunt oameni care te vor privi in ochi
 si sunt oameni care isi vor feri privirea in timp ce vorbes
c cu tine.
 Ce crezi ca ai de facut? Urmeaza-le tiparul de privire.
 Daca iti uit in ochii tai in timp ce vorbesc, mentine-le
 privirea.
 Daca ei sa uita in ochii tai, ei cauta sa-i priviesc si tu
 in ochi.
 Din nefericire pentru majoritatea populatiei, si spuneti-mi
 daca vor regati sau nu prin ridicare de mana,
 În momentul în care o privire în contact visual depășește 1
-1,5 sec. o secundă, simțim disconfort, da sau nu?
 Și ne ferim noi privirea
 dacă celălalt continuă să ne privească în ochi.
 Și nu știm de ce.
 Pur și simplu este inconfortabil. Știți de ce?
 Ne încrederem noi.
 Nu avem încredere noi să menținem încă un contact de priv
ire
 și ne ferim noi prima oară pentru că ne este teamă
 de conflict.
 că o privire ochi în ochi subliminal înseamnă conflict dat
orită trecutului nostru.
 Un om care te privește în ochi în ochi
 are nevoie să fie privită ochi în ochi.
 Un om care își ferește privirea în timp ce vorbește cu tine
 nu are nevoie să-l privești în ochi ca pe un psihopat.
 Adică să stai așa. Iar nu.
 Tu îți ferește ochii, dar eu mă uit la te, nici măcar nu cl
ipesc.
 Vă simți disconfort, da sau nu?
 Că nu e tiparul convenabil și confortabil pentru el.
 Prin urmare, cum fac pacing pe harta lui?
 Sunt atent la cum privește și cât de desclipește.
 Du-te dracu' lui!
 Mai sunt atenti și la cât de desclipește?
 Da.
 Zice Ștefan, dacă ia alergic la ceva.
 Atenții, eu n-am spus să-i preie tiparul de clipire dacă
 face asta.
 Ca ca și cum ai duce nu știu câte mii de diapozitive de ale
a, de alea, de aia, știi?
 Nu fă asta, că omul, am cunoscut pe cineva care avea ceva,
 avea ceva o afecțiune care îl facea să clipească foarte des
.
 Și îi tremura ochii, efectiv așa îi facea ochii.
 E tic, I don't care. Bă, nu asta!
 Nu preie e asta!
 Dar dacă un om nu clipește o perioadă lungă, din jurul ăla,
 clipește și tu, în momentul ăla.
 Subliminal suntem la fel.
 Mă are sens?
 Cum?
 Mai suntem atenți la ce spune, mă întreabă colegă.
 Dragilor, una din cele mai mari errori în comunicare este
 că ne concentrăm doar pe cuvinte.
 Te antrenezi.
 Mă întreabă cum facem să fim atenți la asta.
 Te antrenezi.
 Și o să facem exerciții în sală, și o să-ți readuc aminte,
 și o să uiți, și o să-ți aduc aminte iar.
 te antrenezi sa faci ceva ce pana azi ti-a fost traind sau
 nenatural.
 Asa incepe si se continui evolutia. Despre asta am vorbit
 doua zile in continu.
 Prin disconfort, efort si antrenament ajungi sa faci, sa ai
, sa fi, sa poti
 ce n-ai putut pana acum. Are sens?
 A venit cineva in sala si m-a spus, ba, imi da atat de mult
e informatii, imi sta capul, deci sunt interesanti.
 Ba, dar e greu! Bine ca nu e imposibil.
 Dacă ar fi imposibil, ai avea o problemă.
 Bine că e posibil, chiar dacă e dificil.
 Bine?
 Mai departe.
 Hai să o luăm mai e una aici.
 Bravo, asta o așteptam.
 Respirație.
 Pacing pe respirație.
 Sunt oameni care respiră superficial din piept.
 Nici nu știi că respiră.
 Metică respiră.
 Deci, pare că nu se mișcă, pare că levitează.
 Și sunt oameni care respiră foarte profund.
 Și îl auzi de la 2 metri că respiră.
 Știți oameni? Mai ales când doarme, îl auzi din camera ceal
altă.
 Fără să sfore, atenție.
 Doar auzi respirația.
 Pacing-ul pe respirație este una din cele mai intime forme
 de pacing.
 Pacingul pe respirație este un an din cele mai intime forme
 de pacing.
 Pentru că este una cărea nu putem să ne opunem.
 Dacă îți poți controla non-verbalul postura, privirea, gest
ica, expresivitatea, nu ai cum să nu respiri.
 Nu ai cum și de cele mai multe ori, inclusiv voi în moment
ul ăsta, până să vă fac eu conștienți de asta,
 Respirați inconstient.
 Respirați pe pilot automat, pentru că altfel n-ați trăi.
 Cu alte cuvinte, nu sunteți conștienți de tiparul vostru de
 respirație.
 Faceți din niste 15 secunde, nu o să vă zic nimica,
 continuați să respirați exact cum respirați acum
 și fiți atenți, fiți curioși de tiparul vostru de respiraț
ie
 fără să schimbați nimic, lăsați exact totul cum e ca acum.
 3, 2, 1.
 Linişte.
 Doar respira.
 Fără să modifici.
 Doar fi curios.
 Stop.
 Cum e?
 Pe săriță. Scary? De ce, Ștefan?
 Ești prea atent? Mulțumesc altcineva?
 Superficial. Zic?
 Bravo! Ați observat că v-ați schimbat, ați încerput să
 influențați modul în care respirați doar faptul că v-am at
rat atenția de spiritualul de respirație?
 Atât de inconștient este pentru noi, atât de diferit este
 pentru noi să fim conștienți de cum respirăm.
 Și noi, dacă n-am respirat, am murit.
 Literalmente, este supraviețului de noastră să respirăm.
 Și atât de neatenți suntem la cum respirăm.
 Nu e un paradox?
 În momentul în care preiei tiparul de respirație al unui
 alt om,
 îi rea duce aminte de un alt moment în viața lui
 când respira cu o altă persoană în același rid.
 Mă mica care te-a ținut în uter nouă luni.
 care respira în același timp cu tine,
 cu care bătea inima aproape în același timp,
 deși când ești copilaș în guter,
 inima bate foarte repede,
 care te hrănea prin cordon umbilicalul.
 Atât de intimă este respirația,
 ca un momentul în care preiei un tipar de respirație
 și respiri în același timp cu o persoană,
 senzația psihologica la nivel subconscient
 este că suntem una.
 Și este o conexiune instantă.
 Poți să faci pacing pe respirație
 fără scotul de la tine,
 deoarece nu te poate găsi.
 să faci pacing pe respirație fără să scoți un cuvânt.
 A respira în același timp cu o persoană îi aduce aminte des
pre cum era odată de mult
 când era perfect în siguranță și era conținut, era safe,
 era iubit.
 Nu trebuia să faca absolut nimic și trăia, era hrănit.
 Cum aflu tiparul de respirație a unei persoane?
 Îi observ umerii. Mă uit la umerii lui.
 La piept sau la stomac?
 Dacă mă antrenesc suficient de mult, îl voi și auzi.
 Asta înseamnă că în timp ce vorbește, sau el lângă mine, îl
 ascult.
 Pur și simplu, ascult.
 Fiți atenți, în timp ce vorbesc, eu o să vorbesc cu voi
 acum,
 cum puteți să vă direcționați auzu către ventilatorul care
 s-audă deasupra noastră.
 Uite, eu o să continuu să vorbesc, da-i-a întreabă-te, tu,
 acum în timp ce eu vorbesc,
 oare cum s-aude și din ce direcție vine sunetul ventilator
ului pe care până acum poate l-am ignorat.
 Și o să vezi că în timp ce eu vorbesc, devii brusc conșt
ient de niște sunete pe care până în momentul ăsta nu le-ai
 conștientizat.
 Doar pentru că ți-ai îndreptat atenția către ele.
 Și începi să auzi pixul care face poc, începi să auzi
 ventilatorul care face vânt,
 începi să auzi sunete și mișcări din stânga sau din dreapta
 ta,
 pe care le auziai si pana acum dar mintea ta constienta le
 ignora pentru ca nu sunt importante.
 Să esizati?
 Asa functioneaza comunicarea constienta
 fiind atent si ascultand detalii pe care
 altii le ignora si care oratorial le scapa.
 Mai este o forma de pacing, o sa vorbim un pic de respiraț
ie
 si mai mult dupa pauza, dar vreau sa ajungem la pauza
 cu informatia completa. Pacing verbal.
 Pot să fac pacing non-verbal.
 Postură.
 Aici la non-verbal, dragilor, mai este ceva important și v
reau să pun...
 Nu trebuie mult explicat.
 Ton.
 Tonul vocii.
 Cadența.
 Aia deja merge la verbal.
 Dar la non-verbal, e modul în care un om nu poate să abține
 să vorbească.
 Cu tonul lui.
 Tonul face muzica, se zice într-un dicton.
 care acum realizez că are cuvântul ton în el.
 Dau-o video.
 Poziția? Sigur, postura.
 Aia am zis.
 Tu te referi la distanță, la proximitate.
 Da, contează. Ce îți zici arca să zic o video și îi mulț
umesc?
 Contează și dacă stai frontal cu o persoană, să stai ușor
 lateral cu o persoană.
 Contează inclusiv asta. Dacă o persoană evită să stea
 frontal cu tine,
 să tot așează așa,
 tu nu te duce să stai constant să-l faci...
 pentru că el are nevoie să nu stea frontal cu tine, să pune
 în lateralul tău, imediat.
 Are sens? Și are de toată o video aici.
 O secundă vreau să termin asta și rămânem la întrebări un
 pic spre final.
 Verbal.
 Două forme foarte eficiente și principale de pacing verbal.
 Argo și jargon.
 Argo și jargon.
 Argou, care este?
 Hm?
 Mai tare.
 Specific un domeniu profesional,
 adică, dacă vorbești cu un avocat care vorbește în termeni
 juridici
 și tu vorbești de cartier,
 O să-i transmiti că avem hărți diferite, men.
 Dacă vorbești cu un medic care folosește limbaj de special
itate și tu vorbești fără limbaj de specialitate,
 o să-i transmiti că suntem pe hărți diferite.
 Dacă ești pacient, nu ai obligația să înțelegi limbajul de
 specialitate.
 Dar, atenție!
 Dacă ești medic și explici cuiva care nu are limbajul tău
 de argou
 Și te aștepți ca el să înțeleagă, TU nu știi să faci aport
 cu el.
 Adică ce încerc să spun? Ai obligația, dacă ești într-un
 rol profesional, să-ți traduci vocabularul pe harta omului
 care nu e din domenul tău profesional.
 Are sens? Ceea ce foarte puțini medici sau de multor avoca
ți sau chiar psihologi nu fac.
 Inclusiv duhovnici.
 Vorbesc în foarte multe metafore și cuvinte de astea biser
icești pe care enorjiașul de rând nu le înțelege, dar dă din
 cap ca să nu supere părintele.
 Da sau nu? Și asta înseamnă neinițiere de raport. Vă rea ad
uc aminte, efortul de a crea raport este în sarcină a celui
 care are un rezultat de obținut.
 Ca profesionist în orice fel de domeniul, obligatia ta este
 să obțin un rezultat favorabil clientului tău sau rolului t
ău profesional în care te afli, da sau nu?
 Asta înseamnă că ai obligația să-ți traduci harta
 profesională tuturor oriceorul care tu lucrezi.
 Și este un efort. Și este un efort pe care mulți nu-și la
 sumă, pentru că merg pe încipii, bă, eu am învățat să zic,
 restul să-mi veț eu să înțeleagă.
 Nu aia înseamnă comunicare.
 Jargonul.
 Cum?
 Limbajul de cartier.
 Jargonul este un limbaj relaxat, non formal,
 exersat inclusiv la varste diferite.
 Dacă tu ca adult vrei să influențezi un adolescent
 și îi critici constant limbajul,
 și el vorbește cu gen?
 Și tu zici, nu mai zici gen că strasc una peste oic, lasă-m
ă cu genul tău.
 Gen, știi ce zic?
 Ce-i transmizi?
 Harta ta e diferită de a mea, dar nu numai că e diferită a
 tai și-i proastă.
 Gen.
 Mă, ajung la voi.
 Cum era eu în virtutea rolului meu profesional,
 când vă spuneam că am avut de face cu DVD, de la recidiviș
ti, la ce vreți voi?
 Să folosesc un limbaj de argou profesional
 și să mă duc la oamenii cu care trebuia să le percheționez
 casa sau pe care trebuia să ii arestez
 și să îi conducă în instanță,
 stimate cetățeană.
 Mă prezint în a îndepliniri datoririle mele cetățenești și
 obligatorii din punct de vedere profesional, cu obligația
 de a vă conduce la sediul Poliției de Frontieră Sigetul Mar
mații,
 pentru îndeplinirea mandatului european de arestare, emis
 de judecătoria, o să zică la Damai Dute, în gâtul ce... și
 pleca de 5 ori.
 Ori eu mă duceam și făceam bro.
 Am o problemă și tu ai o soluție.
 Problema mea este că, indiferent că ești tu de acord sau nu
,
 trebuie să-ți strig ziua. Îmi pare rău.
 Eu nu să aici că vreau, frățuier.
 Eu să aici că trebuie.
 M-au trimis bulangii aia de la judecătorie, cum am dat-o
 vieții,
 căci că ai făcut-o ceva. Abar n-am ce făcut.
 Mi s-a rupt pe sincer, mi s-a rupt pe că te văcăști un
 simplu munceștiu pentru banii tăi.
 Dar dacă tu nu vii cu mine acum și ne luăm scandal,
 eu trebuie să chem băieții cu mascații, știi că te-am întâl
nit cu ei,
 Și oricum vii la un moment dat și îți fugi ziua și tu și
 mie.
 Nu vrei tu să fim pe pace.
 Că eu nu vreau să-ți fac rău, trebuie doar să te conduc pân
ă acolo.
 Când crezi că mă bagă mai mult în seamănă?
 Mă are sens ce zic?
 Mai mult.
 În momente de înaltă miză profesională, aveam dese în
 momente în care ieșam din birouul procurorului
 și intram în dreapta în altă cameră unde erau infractorie.
 Tu crezi că vorbeam la fel?
 Intram la procuror cu... sa traiti amanoare, sa va saru,
 permita sa raporti, ca asa vor sa vorbesti cu ei.
 Si intram in... instantaneu, deci biroul langa birul, ca lu
ai declaratie si conduceai o declaratie,
 iar tu stai la procuror sa semneze ce aveai de facut de
 multe ori.
 Si intram la asta si spuneam, fratiuire, ce-as gurita ta de
 golan?
 Ce ai facut fratiuare? Ce ai avut munca, ce-as gurata? Fix
 pe acolo ti-a trebuit sa ii sa...
 Și vorbesc, așa vorbeam cu el.
 Ce-i transmitea lui, numai verbal, subliminal?
 Suntem similari, mă înțelegi.
 Niciodată n-am făcut niciun fel de golan cu care am avut de
 a face
 să se simtă greșit pe harta lui,
 judecat sau prost.
 Pentru că știu că dacă aș fi fost în locul lui cu viața lui
, cu greutățile lui, cu educația lui,
 aș fi fost fix în locul lui.
 Da sau nu?
 Bă, și transmiteam asta câte sputeam.
 Și am ajuns în punctul la un moment dat, în care, în
 diverse acțiuni,
 Gollanii să mă ceară pe mine.
 Să certau cu colegii mei până la agresivitate fizică
 și spuneam, ok, știu că trebuie să merg cu tine, dar cheamă
-l pe fratele.
 Păi domn mayor, eu nu sunt major.
 Dar ei, pe o reclamea în sacol era domn major.
 Și venea domn major care nu era major, dar în capul lor era
.
 Și zicea, men, iar începem.
 Ai o zi lungă, ai avut și o zi lungă, hai, da-și tu declara
ția, da-o în murție ei de treabă, că ne grăbim.
 Și vorbeam cum vorbea el ca să termin ce am de făcut mai
 repede.
 Mânt, ajung la voi.
 Pacing verbal.
 Fii atent la ce cuvinte scoate omul,
 din orice direcție,
 ce convingere are,
 și fă pacing pe harta lui.
 La fel, fac cu orice fel de convingere religioasă,
 spirituală,
 de ce vrei tu.
 Te ascult ce vorbești, în ce formă și structură,
 și preiau cât pot din ce tu îmi spui,
 fără să pară că sunt identic cu tine, ci că respect harta
 ta.
 Are să-mi să spun?
 Asta înseamnă pacing verbal.
 Toate aceste forme de pacing,
 atenții, aici intră inclusiv cadență,
 adică viteză.
 Sunt oameni care vorbeau atât de repede că nu înțelegești
 nimic,
 și spuneți că ți-ai licitație permanent,
 ți-o mai tace o dracu-l, că te bostești,
 oa, cât repede vorbește, știți oameni de-aștia?
 Și sunt oameni care până scot ceva pe gură, ba, sunt genul
 de oameni care sunt și inexpresivi,
 că nu poți să citești în avanz pe fața lui ce murții lui v
rea să zic odată.
 Cunoașteți-te-aștea? Cunoașteți că am votat câțiva tui în
 gură să-i pun.
 Revenim. Toate aceste forme nu sunt una mai bună ca cealalt
ă, ci ideal sunt să se întâmple cât mai mult în același timp
,
 cu atitudinea corectă, adică curiositate, despre hartar cel
uilalt,
 Și în momentul în care a apărut conexiunea, vei simți că
 celălalt este în raport cu tine.
 Când simți, dacă nu simți, testezi, o să-ți zic după pauză,
 cum testezi dacă celălalt este în raport cu tine,
 când simți asta, poți să începe tapă a doi.
 Adică leading-ul.
 Cât mai eficient faci etapa 1 de pacing, cu atât mai efic
ientă va fi etapa 2 de leading.
 De ce?
 Odată ce te-ai conectat cu oamenii pe harta lor și ei simt
...
 Bum!
 Eh!
 Suntem similari.
 Placii de tine, nu știu de ce.
 Oamenii vor vrea să vină pe harta ta dintr-un singur motiv.
 Odată creat raportul, nu vrem să-l rupem.
 odată creat raportul, psihologic, emoțional,
 e atât de confortabil pentru noi,
 încât nu vrem să-l rupem.
 Pentru că ne aduce aminte din puncturi de subliminal
 de conexiunea cu mămica noastră.
 Și noi nu vrem să rupem această conexiune,
 s-a rup deja odată prin nașterea noastră.
 atât de specială această conexiune.
 Oamenii care sunt clinghii, sufocanți, needy, clinghii, agă
țători,
 sunt oameni care au o nevoie foarte mare de raport și de
 conexiune,
 care a fost cel mai probabil sau lipsește cel mai probabil
 din viața lor,
 prezentă și în speciară întrecut, datorită unor traume.
 Și asta îi face să fie clinghii sufocanți de pendenți emoț
ionali.
 Nevoia de raport.
 De foarte multe ori asta ne face să fim preși, cum vă zice
am în fața oamenilor, special în relații de cuplu.
 Ca să te mențin în raport cu mine și nevoia mea de conexi
une, fac ce vrei tu numai nu pleca.
 Dar asta nu-i sănătate și nu este libertate și nu este ech
ilibru psihologic.
 Este rană.
 Arescens.
 Si ne face manipulabil, si ne face dependenti, si ne face
 vulnerabil.
 Insa nevoia de raport e una naturala in sufletul fiecareu d
intre noi, indiferent ca e si barbat sau femeie.
 Avem toti nevoie de conexiune emotiona cu minim o alta pers
oana, pentru ca e ceva inregistrat in subconscientul nostru
 de inainte sa ne nastem.
 De aia se simte bine cand ai de oameni cu care simti ca te
 stii.
 Pentru ca dispara efortul.
 Nu mai trebuie sa te explici.
 Nu trebuie sa te aperi.
 Nu trebuie sa te ascundi.
 Te simti acceptat.
 Intr-o relație cu raport si o conexiune sincera,
 ca se poate fi si nesincera,
 și sănătoasă, te vei simți acceptat, non-judecat, nevinovat
, important și nesingur.
 Nimeni nu vrea să rupă asta. Nici bărbați, nici femei.
 De asta e atât de important. Imediat că luăm câte întrebăre
ușim, imediat.
 De asta e atât de important raportul.
 Să știi să-l creezi și să știi să-l menții.
 Pentru că Newsflash, de câte ori apare în conflict,
 între tine și o altă sau mai multe persoane,
 în realitate apare pentru că nu mai există raport.
 Or s-a diluat foarte mult, or s-a rupt.
 Pentru că raportul se inițiază, natural sau intenționat,
 se menține cu efort și grijă pentru el și se rupe din păc
ate prea ușor.
 Din fericire, mă întreabă colegă în față, se poate recupera
? Da! Se poate relega.
 Odată raportul rupt, se poate relega, se poate reconecta,
 se poate reiniția în ciuda ruperii anterioare,
 Evident, contextual, sunt variabile diferite, depinde cum s
-a rupt,
 prin agresivitate, depinde.
 Din fericire se poate.
 Cunosc relatii, apropo de etapele relatiilor,
 care intră o etapă ulterioară luptie pentru putere,
 apare re-îndrăgostirea,
 și de foarte multe ori e mai intensă,
 mai reală, că prima a fost pe cocktail,
 a fost si mai matura decat in etapa de seductie si flirt
 initiala.
 Se poate, exista, doar ca e o etapa dupa luta de putere.
 Unde divorteaza majoritatea oamenilor?
 In luta cu putere.
 Ne certam, deci nu ne mai iubim, deci busti la mata.
 In realitate, si cunosc si astfel de relatii,
 Există relații în care, între cei doi, există raport și dup
ă divorță.
 Emoțional, mă refer. Și de alte feluri.
 Deci, să nu fim sinceri.
 Și de multe ori, e mai bun decât în timpul din...
 Hai să nu ne fim hipocriți.
 Interesant ce face o hârtie. Când dispare, crește calitatea
. Nu știu cum să vă explic.
 Dar e altă discuție.
 Dar există, fără niciun glumă, relații de cuplu care s-au
 terminat la notar prin amiciție,
 nu prin scandal la instanta,
 între care, între cei doi partenari, a ramas o conexiune de
 prietenie și de respect reciproc,
 chiar dacă nu mai sunt împreună ca și cuplu.
 Pentru că nu hârtia e ceea care crează o relație de prieten
ie sau de cuplu,
 ci maturitatea celor doi, sau abilității celor doi, de a
 menține un raport și o conexiune profunda emoțională-psih
ologică.
 Are sens. Sunt rare, dar există.
 Și pentru că există, înseamnă că se poate.
 Doar că depinde la ce mă raportez eu și depinde ce conving
ere am.
 Depinde ce disponibilitate la efort am.
 Dacă e prea greu în bag picioarele,
 asumă-ți rezultatele pe care le ai în momentul ăsta pentru
 că nu o să se schimbe
 sau o să se înreutățească.
 Evoluția zice asta, nu eu.
 Vrei rezultate diferite? Fă ceva diferit, o să te coste e
fort și timp.
 Însă, calitatea rezultatelelor, indiferent de relații de cu
plu', bani,
 profesional, social, habilitate de comunicare, ce vrei tu,
 vor fi mult
 ca beneficiu peste efortul pe care a fost nevoie să-l depui
.
 Îți promit asta.
 Vă merita cu vârșin de sat.
 Foarte pe scurt orice fel de întrebări, dacă nu mai sunt,
 perfect, merge mânța.
 Stai un pic, era una în spate la un moment dat și nu mai...
 Nu, aicea.
 Aicea, atât de rog, Claudiu.
 Nu se poate să vă iau pe toți la mic, dar o să vrem după a
ia, după pauza mai mult.
 Te rog.
 Loredana e numele meu.
 Cea modulă?
 Eu am întrebare referitoare la modul în care se aplică
 pacing-ul non-verbal
 într-un context de job în mediul online, adică conectare cu
 colegii de la distanță.
 Zum sau scris?
 Zum.
 Scris. Zum. Scris. Zum.
 Ambele.
 O să răspund la ambele.
 În primul rând prin ținută, dacă toți vin în costum și tu
 vin în costum în cămașa de Hawaii,
 Nu, reformulesc.
 Toată un exemplu. Lucrez cu ce mi-ai dat.
 Conectare prin Teams, fără camere pornite.
 Fără camere pornite, 100% verbal, tonul vocii va fi 90% din
 acel raport,
 și pacingul pe structura verbală.
 S-a făcut un studiu, un experiment mai mult, despre vânzări
, și s-a constatat că în momentul în care la telefon inter
locutorul, adică vânzătorul, zâmbește în timp ce vorbește cu
 lidul, cum zic ei în vânzări, adică cu persoana care vrea
 să-i vunda ceva,
 Cealaltă persoană, la nivel emoțional, simte de cele mai
 multe ori un confort.
 Zâmbește, nu e văzut, atenție. Zâmbetul ne influențează inf
lexiunile vocii.
 Putem să zâmbim chiar fără să fim văzuți, în timp ce vorbim
 prin timp sau la telefon.
 Cealaltă persoană, fără să-ți explic știința, va simți căld
ura vocii tale la nivel subliminal.
 2. Structura verbală, adică argouj-argon.
 3. Mai este o varianta de pacing pe care vreau sa va dau d
upa pauza,
 ca este extrem de... si va face diferenta, iti promit.
 Este o metoda de pacing pe care eu am folosit-o cu voi din
 primele 3 secunde
 in care am intrat in fata voastra.
 Promit ca zic dupa pauza. Bine?
 Merci.
 Mai ai cineva in zona aia ca sa nu plecam de acolo?
 3, 2, 1, aici, te rog.
 Adrian, aici, mersi.
 Salutare, mersi.
 Îi luăm pe colegi în proximitate ca să nu i-alerg pe coleg
ii mei să facă.
 Și așa sunt fit, v-am zis, și mă fac de răsuri cum, așa că
 nu vreau să fie și mai fit.
 Sunt Alex și am o întrebare.
 Te rog, Alex.
 Am înțeles până acum de la tine că are existat raport
 natural și raport creat în mod voit.
 Corect.
 Și am înțeles cât de important este să inițiezi un raport,
 ai explicat anumite spași, anumite tehnici.
 Corect.
 Dacă nu ar exista un context în care ar fi productiv rupere
a raportului, ar fi productiv să depistez că
 cealaltă persoană inițiaze acest raport și tu să-l rupi.
 Singura varianta care îmi vine mie în cap acum, dar
 probabil că-ți mai multe și îmi place întrebarea ta,
 este momentul în care dai de o persoană care poate să te re
țină pe tine din ceva ce tu ai urgent de făcut,
 dar ea are nevoie de atenția ta atunci. Ați pățit de asta?
 Să zici, ba, n-am nimic cu tine, dar vreau să plec și el să
 nu-mi se leagă mesajul.
 Și atunci din puncte vedere non-verbal, ce fac eu,
 este că dacă noi suntem aliniați, eu încep treptat.
 Prima oară, dacă vorbim, vorbim, vorbim și văd că nu te pr
ins, fac asta.
 Înainte de să zic, în timp ce tu vorbești,
 ridic ușor mână.
 Ce-ți transmiti sub liminal?
 Hr, mârz, târ, târ.
 Stai pe loc.
 Nu te prins,
 fac asta.
 Nu te prins, fac și asta.
 Sesizați?
 Și nu zi nimic.
 Doar ei...
 Ce? Sau...
 Și atunci, încet-ncet, subliminal transmit, mă duc ca am
 treabă
 și de cele măntori oamenii vor înțelege că într-adevăr...
 Și nu le spui, taci dracu, că nu e, ai rupele de raport.
 Le spui inclusiv verbal, poți să spui...
 Îmi pare rău că nu pot să dau acum, am ceva foarte
 important,
 știi și tu cum e când te grebești undeva,
 dar promii că revenim și ne mai vedem.
 Și atunci ai rupt elegant raportul, să numești.
 Dar nu e rupele, în realitate, e o diluare de moment.
 E o întrerupere, exact, de moment.
 Da, merci. Am vrut doar să sublinieți că este important și
 acesta.
 Da, este, este. Este important și asta.
 Merci. Uite acolo, dă-l tărul frumos tu.
 Unde?
 Uite acolo, merci.
 Nu mai am foarte mult, mai am doar patru minute, ca să ști
ți,
 că altfel vă țin din masa de prânză.
 Te rog.
 Carmen sunt.
 Ce-au, Carmen?
 Pacing în scris.
 Pasing în scris este...
 Poți să faci verbal sau argou,
 verbal, adică prin argou și jargon, dar prin cuvintele sc
risse.
 Adică cunoscându-ți, cunoscându-l pe cel căruia te adresezi
,
 tu cel mai probabil știi ce cuvinte folosești la nivel de
 jargon și argou. Da sau nu?
 Nu prea cunoaști.
 Dăm un exemplu.
 Trebuie să-i transmit un mesaj din punct de vedere legal un
ui client.
 Perfect.
 Traduți limbajul tău de jargon, de argou, pe limbajul lui
 de om simplu.
 Zi legea în baza cărea să imite deciziei instanței și trad
ui ce înseamnă asta.
 Asta înseamnă că... Asta face legătură între hărți.
 Asta înseamnă că sau ca și cum...
 Sau e ca atunci când.
 Astea sunt cuvinte de legătură care fac trecerea într-un
 limbaș de argou, într-un limbaș de om care nu are pregătire
a profesională.
 Are sens?
 Da.
 Și merge și verbal și inscris.
 Și dacă ai o conversație relungită pe email, de exemplu,
 care ar fi să folosești aceleași caractere, face sens,
 diferența...
 Când vine vorba de scris, stilul lui de scris, de exemplu,
 eu nu prea-l replic.
 Pentru că majoritatea anulor care scriu e-mail-uri lungi,
 de exemplu, scriu bulc.
 Adică scriu cap coada fără spațiu.
 Știi? Și tu când vezi, când ajunge la tine, vezi să-n drag
 una, vezi că tău ai blocul de scrizi.
 Și nu... e greu de urmărit, da sau nu?
 Eu sunt cumva în extrema cealaltă, îmi zic unii, eu scriu
 foarte spațiat.
 Adică eu dau enter aproape după fiecare propoziție.
 Dar făcându-l foarte spațiat, pentru un om din punct de
 vedere vizual, îl parcurge foarte repede.
 Deși pare că e mai lung decât dacă l-ai comprimat într-un
 cap,
 în realitate, la nivel de flux, citește mai repede
 propoziții scurte, dar una după alta cu enter după fiecare
 cu spațiu,
 dar eu sunt cu un vantroa extremă, că eu am nevoie foarte
 mare de spațiu și de claritate.
 Ce aș face? I-l aș imbina.
 Ar scrie 1-2-3 propoziții, enter, propoziție scurtă, 2-3
 propoziții, enter.
 Adică,
 caută un roman care ți-a plăcut foarte mult să scrii, să-l
 citești,
 sau să-l scrii.
 Nu știu ce...
 Intuiesc eu aici?
 Cauta un roman care iti apreca foarte mult sa-l citesti,
 pentru ca inseamna ca ti-a fost si usor de parcurs.
 Si vezi care a fost stilul de scris.
 Mie imi plac, de exemplu, sa citesc foarte mult cartiile in
 engleza,
 si cartiile in engleza, un alt format, asa se numeste, au o
 alta formatarea textului decat cartiile in limba romana.
 Au o alta formatare efectiva, sa parcuri mai usor.
 Si m-am inspirat in cum scriu eu inclusiv pe Facebook sau
 in texte sau in articule, de la cartiile in limba engleza.
 Am modelat, că vă spunem de asta, modelul lor de sc... Îmi
 plăcea să le citești.
 Deci, bă, de când treacă, când mi se pare ușor, vedeam că
 am mai cărțoiul de o mie de pagini,
 nu mă speriam că aveam senzația că o să le citez cu ușor.
 Ajunat tine?
 Și eu.
 Aștii, scrie.
 Cum?
 Nu, nu.
 Dacă scrie cu greșel, scrie și noi cu greșel, nu.
 Hai să nu mergem din nou, hai să nu încem în extremă.
 Acestea fiind zise, mai sunt întrebări pentru care nu mai
 avem timp?
 Asta o știu de la Marius.
 Ne vedem din nou la...
 A fost ok timpul ca pauzări, să aveți mai mult.
 Că nu vă dau mai mult, dar poți să vă dau mai puțin.
 Este 2 fără 10, ne vedem la 3 și 20, nu? Parcă așa rămas.
 3 jumate, bine.
 Ne vedem la 3 jumate, poftă bună!
