 Muzica
 Pe la ce ora începe cursul de la ora 10?
 Nu cu Horia, pe la ce ora începe cursul de la 10?
 La 10?
 10 și 3, cam așa.
 Nu, că nu știu.
 Da.
 Imi treaba colegii din echipa, stiu mult mai bine decat
 mine toate lucrurile astea, nu le stiu.
 Exact, da.
 Cam un modul ori ia un modul eu, cam asa.
 Acuma uneori mai sunt si doua module, unul, celalalt doua
 module, inca nu stime exact.
 Pai... N-ai cum, trebuie sa le faci toate, ca au legatura
 intre ele.
 Doare daca stau aici, ma vedeti? Nu mi-am luat tocurile.
 M-ai avut 4 minute sa va scrieti testamentul.
 La fix incepem.
 E prea tarziu dupa ea.
 Te-ai imbratisat.
 Sunt eu.
 Pune-l acolo.
 Mi-e mai greu sa dau peste el.
 Stii?
 Nu.
 Nu.
 Nu.
 Nu.
 Nu.
 Nu.
 Mm-hm.
 Mai bine nu.
 E spreia gras, da, exact.
 A fost fric data trecuta?
 Da.
 Mai am eu un trainer la care va mai duc din cand in cand
 tot pe zona de NLP care tine in sala de curs 16 grade.
 El era in camasa si eu eram cu geaca pe mine, stii? Si toti
, ceilalți, eram cu geci pe noi.
 16 grade.
 Bine sa le spunem, si de acolo tuseam toti, ne durea gatul.
 Da, da, da. Si el stia pe loc, da.
 S-o bișnuiezi așa.
 Da, da, da, da, da.
 Da, da, da.
 Să începem cu o bucă de ulei de aluat.
 Să începem cu o bucă de aluat.
 Să începem cu o bucă de aluat.
 Să începem cu o bucă de aluat.
 Să începem cu o bucă de aluat.
 Muzica
 Buna dimineata, poftis, poftis!
 Las verifica biletul ce rand ce loc aveti!
 Daca se vede scrisul...
 Nu pot sa crede, ai venit cu bicicleta!
 Super tare, bravo!
 Nu te rog, nu te rog, nu te rog, nu te rog, nu te rog, nu
 te rog, nu te rog, nu te rog, nu te rog, nu te rog, nu te
 rog, nu te rog, nu te rog, nu te rog, nu te rog, nu te rog,
 nu te rog, nu te rog, nu te rog, nu te rog, nu te rog, nu
 te rog, nu te rog, nu te rog, nu te rog, nu te rog, nu te
 rog, nu te rog, nu te rog, nu te rog, nu te rog, nu te rog,
 nu te rog, nu te rog, nu te rog, nu te rog, nu te rog, nu
 te rog, nu te rog, nu te rog, nu te rog, nu te rog, nu te
 rog, nu te rog
 Nu-ti unu-n schioa, te-mbratisesc.
 Ce-a ala?
 Ce faci?
 Mersi undeva?
 Si eu, haide.
 Da, totul aici e trupa.
 Mama ce o sa ma mai impiedic eu pe aici.
 Salut salut, haideți!
 M-am dat o oză de oameni de la tine.
 M-am dat o oză de oameni de la tine.
 M-am dat o oză de oameni de la tine.
 M-am dat o oză de oameni de la tine.
 M-am dat o oză de oameni de la tine.
 M-am dat o oză de oameni de la tine.
 M-am dat o oză de oameni de la tine.
 M-am dat o oză de oameni de la tine.
 M-am dat o oză de oameni de la tine.
 M-am dat o oză de oameni de la tine.
 M-am dat o oză de oameni de la tine.
 Tu verifici biletele la intrare?
 Hai sa vedem cat este ceasul.
 Uu, am intriziat. E si 2 minute.
 Roxy, începem!
 Bună dimineața!
 Încă o dată!
 Bune, bune!
 Elena, ce bine stă cu casca aia!
 Regizor, scenarist, nu știu ce...
 Măcar, știi?
 Se vede scrisul de acolo din spate?
 Perfect, asta e important!
 Bine dragilor!
 Ma bucur ca ne vedem in formula aceasta, o sa fie un
 weekend intensiv, intens, intensiv.
 Eu mai uit sa dau pauze, noroc cu colegii mei care imi fac
 tot felul de semne.
 La inceput sunt foarte blanzi, adica mi-arata un panou si
 imi scrii, mai ai 30 de minute.
 Dupa aia vad urmatorul in care scrie
 Mai ai 20 de minute
 Inca unul, mai ai 10 minute
 Mai ai 0 minute
 Si dupa aia renunta la panor
 Si fac urmatoarele semne
 Si eu nu inteleg, e
 Oprestete sau te taiem gatul
 Inca nu stiu exact, da
 Oprestete sau te taiem
 Stii cam asta e mesajul
 Dar o sa il descifram
 NLP-ul cred ca, nu stiu
 Are si ceva legat de limbaj non-verbal
 verbal...
 Eu am lipsit la modul 1.
 Măcar voi nu trebuia să lipsiți, că-mi șopteați și mie.
 A fost cineva la modul 1?
 Perfect, super! Vreau să vorbesc cu cei care n-au fost.
 Glumeam.
 Zice, timp si mie, ce e NLP-ul asta?
 Cine ma ajuta si pe mine sa-mi clarific un pic?
 Stiti bancul acela cu...
 A zisut la gara, era catiu neneniul anului care dadea cu ci
ocanul rotiile trenului.
 Nu stiu cum se numeste nenia respectiv care dadea cu ciocan
ul rotiile trenului.
 se pensionează Nenia Gigel care toată viața a dat cu ciocan
ul în roțile trenului,
 se duce la șeful lui care îi dă o agendă, cadou de pension
are, nu?
 Știți, cadou de pensionare, o agendă pe anul trecut, ca să
 fie sigur că are valoare.
 Zice, mulțumim pentru servicile de 40 de ani de când lucra
ți la noi.
 la care Nenia Gigel zice
 Domnul director, am si eu o intrebare, daca nu va suparati.
 De atat, sigur orice, spuneti, ce va doriti, ce?
 Nu, nu, e doar o intrebare.
 Da, care e intrebarea?
 Spuneți-mi si mie, lucrez aici, am lucrat 40 de ani si in f
iecare zi bat.
 Spuneți-mi si mie, de ce a trebuit sa bat
 in 40 de ani in rotile trenului?
 Da.
 Hori, aici, al cu bancurile bune.
 S-a observat, nu? S-a observat.
 Pe mine mă amuză când spun bancuri, dar doar pe mine.
 Deci ce e Nalpiu? De ce? De ce facem Nalpiu?
 Ce vă amintiți sau ce știți în afară de... Este o sectă.
 Sectă. Auzi cineva că e o sectă?
 Foarte bine, da.
 Îîi manipulare.
 Auzi cineva? Vi s-a spus?
 Toți oamenii care n-au făcut în viața lor NLP, știu exact
 să-ți descrie ce e NLP-ul, tu care ai făcut un modul nu-mi
 zici.
 Deci majoritatea oameni care n-au făcut NLP, ai observat că
 știu exact ce e NLP-ul.
 Sectă, manipulare, o grămadă de chestii.
 N-au zis club sportiv, ca nu e.
 Si totusi ce este?
 Despre ce-i vorba Nenalfi?
 Vezi Ischoria?
 Uitam, si eu si el uitam si ne amintim, eu mi-amintesc cand
 avion spre casa.
 Ai de capa, m-am uitat sa le zic asta.
 Incerc sa va sun din avion, nu se poate.
 Stiti de unde a pornit?
 Era un nene,
 Bändler, ii zicea,
 Da.
 Care era matematician.
 Și...
 Şmecherul ăsta, matematician,
 a fost cel care a creat domeniu NLP.
 Dar să vedeți cum.
 E doar o paranteză scurtă, promit.
 Doar că îmi place.
 A fost plătit
 să identifice de ce
 unii psihologi reușau
 să schimbe mintea oamenilor
 și alții nu.
 Și ăsta a identificat, există o carte celebră, se numește
 Structura Magicului, așa a fost tradusă,
 care e de fapt lucrearea lui de doctorat, a lui Bendler, în
 care explică matematic cum funcționează limbajul.
 E imposibil s-o cititi acum.
 Te-ai uitat la prefata, te-ai uitat la poze, si-ai zis mai
 tarziu.
 Ai vazut?
 Deci e geniala cartea, dar e adevarat?
 Trebuie sa faci un pic de NLP-nainte ca s-o poti citi.
 Bun, inchid paranteza cu chestia asta.
 Ați făcut data trecută legat de raport.
 Zic bine?
 Algeva ce ați mai făcut?
 Ce vream mai zis, Horia?
 Harta mentală, premizele NLP-ului.
 Ok, premizele, ați văzut, sunt niște reguli, niște princip
ii pe care le folosim.
 Și o să vedeți că le folosim și astăzi și mâine.
 Harta mentală ce e?
 Ce e chestia asta cu harta mentală?
 Te rog.
 Modul de gândire al fiecărei persoanei.
 De ce nu i-au zis modul de gândire al fiecărei persoanei?
 De ce a trebuit să zică harta mentală?
 E unică... ok, da, e unică...
 A putea s-o zică modul de gândire unic al fiecărei persoane
i. De ce i-au zis harta mentală?
 E percepția noastră asupra realității. Ok, aici mă e încui
at.
 Cum? Este un tipar după care funcționăm.
 Ok, dar de ce au ales denumirea analogia asta cuvântul hart
ă?
 De ce hartă? Ce face o hartă?
 Ne ghidează? Și ce este o hartă?
 o reprezentare a cui?
 A teritoriului.
 Este harta teritoriului?
 În Alis în țara minunilor e o replica acolo fabuloasă.
 Lui Alis i s-a cerut să construiască o hartă a regatului.
 Vă amintiți, regina de cupă era acolo.
 construiască o hartă a regatului care să conțină fiecare
 stradă, fiecare copac, fiecare piatră,
 fiecare fir de iarbă din regat trebuia să fie reprezentat
 pe hartă.
 Și a construit-o, dar era atât de mare încât n-au putut să
 o folosească.
 Era atât de mare hartă încât n-au putut să o folosească. De
 ce?
 Era identică cu teritoriu.
 Când tu reprezinti absolut totul pe harta mentală, devine
 identică cu teritoriu.
 N-au putut să o folosească foarte fain mesajul.
 Noi nu putem folosi realitatea, noi folosim ce știm noi des
pre realitatea.
 Acest cuvânt, DESPRE realitate, este cheia întâlnirilor no
astre de azi și de mâine.
 Și o să vedeți cum se face asta.
 Dar înainte de să intrăm în subiect, înainte să intrăm în
 povestea noastră,
 vreau să vă spun o altă poveste.
 Vă plac poveștile?
 Ok.
 Au trecut, cred că, mai bine de 20 de ani,
 de când înțeleam un curs pe un proiect european,
 undeva în județul Brașov.
 Eram la... primisem o sala la o primarie, într-un orasel ac
olo
 Și aveam în sală, undeva la vreo 20-30 de persoane cu care 
țineam eu cursul ăsta
 Era ceva despre psihologia vârsnicilor
 Credeam să am atunci făcutem un proiect pentru ei, un cent
ru de zi pentru bătrâni, vreau.
 Și eram în sală, vorbeam cu oamenii aceia care erau la curs
 la mine,
 era o sală mare, cred că mai mare ca asta sau vreau cam de
 mărimea asta,
 dar era despărțită în două de un perete de rigips.
 Știți cum sunt pereția aia de rigips? Că se aude dintr-o
 parte, într-alta zici că-i hârtie.
 Noi ne țineam cursul în jumătatea aia noastră, da?
 Și la un moment dat, în timp ce noi ne vorbeam acolo de o
ile noastre,
 la un moment dat auzim, așa, cu coada urechiului, nu puteam
 cu coada ochiului,
 dar cu coada urechii auzim, dincolo de păretele ala de Reg
ibs,
 se auzea ceva, cașcă mai a intrat acolo un alt grup.
 Noi eram concentrați pe ale noastre.
 Și la un moment dat, în timp ce noi vorbeam de tot ce aveam
 noi acolo,
 la un moment dat, din partea cealaltă, BOK!
 Asta a fost ca să vă trezesc.
 O buvnitură, da, intensă, BOK!
 Păi, în momentul ăla, jumătate din oamenii mei,
 cealaltă jumătate, IEI!
 Eu stau in munt la ei, zic, cum?
 Deci era extrem de clar non-verbalul lor.
 Hiiii!
 Cheeee!
 Ceva nu e in regula.
 Sunetul fusese același pentru toți.
 Și totuși jumătate din oameni
 au avut o reacție, cealaltă jumătate, altă reacție.
 Și zic...
 Profit de lucru ăsta și zic...
 De ce ai făcut asta?
 Ce...
 M-am spărea, nu ai auzit? S-a spart un geam.
 Între pe celălalt.
 De ce...
 M-am bucurat, nu ai auzit? Au desfăcut o sticlă de șampania
.
 Oamenii buni, sonetul a fost același pentru toți.
 Experiența senzoriarea a fost aceeași pentru toți.
 Evenimentul prin care au trecut toți aceștia oameni a fost
 identic.
 Și totuși modul lor de gândire, emoția generată de modul l
or de gândire,
 de ce și-au reprezentat că s-a întâmplat acolo, ce și-au
 imaginat că s-a întâmplat acolo,
 a fost diferita.
 Și acum, vin să vă întreb pe voi,
 când avem orice reacție emoțională,
 reacția aia emoțională e data de evenimentul prin care tre
cem?
 Pentru că, nu știu, dar eu cunosc oameni care dacă îi calcă
 cineva pe bătături se enervează.
 Când te-ai cunosit tu, vor fi vreo 2-3 persoane.
 Si atunci, stai si te intrebi,
 Pai, omul asta s-a enervat pentru ca a fost calcat pe bat
atura?
 Sau din alt motiv?
 Sau in mintea lui s-au derulat niste procese
 Si procesele acelea au generat starea emotionala?
 de venimentul exterior
 ci ce s-a intamplat
 in interiorul lui
 i-a generat gandul
 i-a generat emotia
 si i-a generat ce?
 comportamentul
 reactia fizica
 intr-o zi
 mergeam cu tramvaio
 si la cateva locuri distanta
 in fata mea,
 am vazut ca au urcat, da,
 nu eram foarte atent, am vazut ca au urcat un barbat
 cu doi copii.
 Si barbatul si-a pus capul asa
 pe
 spatarul scaunului din fata,
 iar copiii au inceput sa urle,
 sareau pe acolo,
 se impingeau,
 radeau, tipau.
 Barbatul nimic,
 Nimic, era pierdut în lumea lui.
 Și la un moment dat o doamnă mai în vârstă,
 îi spună, îl trage pe om, dar vizibil nervoasă, îl trage pe
 om de umăr și îl scutură.
 Zice, doamnule, dar chiar așa copiii astea obraznici, nu îi
 poți liniști un pic, nu îi poți calma un pic.
 Auzeam chestia asta.
 Pe care omul, efectiv, parcă, știi senzația aia că te-ai
 trezit dintr-un vis, te-a trezit cineva brusc dintr-un vis?
 Ziceau, mă scuzați, tocmai venim de la spital, a murit mama
 lor.
 Ce văd cu ochii inițiali într-o situație?
 Modul în care eu reacționez la ceea ce văd inițial
 de foarte multe ori
 este eronat.
 cu ani în urmă, maică mi-a ieșit la pensie.
 Și fericită că a ieșit la pensie. Am scăpat!
 Am scăpat de nenorocitii ăia!
 Bucuroasă foc că a ieșit la pensie.
 Trece o lună
 și se întâlnește cu o colegă, o fostă colegă de servici.
 Lucra
 la un centru din ăsta
 pentru copii abandonați.
 Și se întâlnește cu colegul ăia, cu care era prietenă,
 și zice,
 măi Lenuțo,
 păi ce proastă ai fost!
 După ce ai ieșit tu la pensie,
 ne-au mărit aștia salariile.
 Vine maică mea acasă,
 ai, dar ce proastă am fost!
 Cum am putut să ies eu la pensie acum?
 Uite, le-au mărit la aștia salarii, le aveam pensie mai
 mare!
 Dacă nu ieșeam la pensie, ce proastă am fost!
 I-l zic, lasa, stai linistita, nu-i capa de lume, stii?
 Ce proasta am fost! Mai trece o luna sau doua sau trei, nu
 mai stiu.
 Se intalneste cu aceeasi colegă.
 Ma Lenuțo, deșteapt ai fost că ai ieșit la pensie, că ăștia
 ne-au dat din greșeală bani, așa mă trezem tot înapoi.
 Vine maică mea acasă, băi ce deșteapt am fost!
 Pe aceeași situație.
 Ce înseamnă de fapt lucrul ăsta? Ce înseamnă faptul că într
-o anumită situație, la un anumit sunet, o persoană reacț
ionează într-un fel, o persoană reacționează în alt fel? De
 ce?
 Au hărți mentale diferite, ai zice, nu? Și ai dreptate. Dar
 nu e suficient. Asta-i pentru primul modul.
 La al doilea modul, vine Marius cu o intrebare nesimtita.
 De ce au hârti mentale diferite?
 În funcție de experiență, ai zice. Ok.
 Dar dacă sunt, și acum luăm un caz hipotetic, hipotetic dar
 am un caz concret real.
 Doi frazi gemeni. Doi frazi gemeni. Am prieteni.
 Unul avea un tip de personalitate extrem de sociabil, volub
il, extrovertit, celălalt nu-l scotiai din carapacea lui.
 Știți? Genul ăla de șoarece de bibliotecă.
 Stă acolo, lasă-mă, nu am chef de nimic.
 Păi, au avut parte de aceleași experiență, de aceeași
 genetică aproape.
 Interpretau evenimentele complet diferit.
 Au trăit sau născut la diferență de 5 minute.
 Au avut aceleași experiențe. În cazul ăla, cum e?
 Mai ține teoria? Cu experiențe diferite formează hărți ment
ale diferite.
 Lipseste un factor.
 Există moduri diferite de a percepe sunete, imagini, senzat
ii.
 Aici intervine genetica noastră.
 Sunt oameni care au ochii mai mari.
 Bunicuțo, de ce ai ochii așa de mari?
 Ca să te văd mai bine. Bunicuțo, de ce ai gura așa de mari?
 Ca să te mănânc mai bine.
 Mai bine?
 Ca să te mănânc!
 Mai bine, te mănânc mai bine.
 Când te gândești la orice lucru, am zis că țil reprezinți.
 Avem ori un flip chart? N-avem, nu?
 Nu contează, e ok.
 Descundăm pe...
 ...ecranul ăla.
 Ajung acolo, așa-i?
 Întind mâna și ajung până la ecran.
 În momentul în care noi ne construim în interiorul nostru l
umea,
 vă amintiți?
 Harta ce face?
 Mintea noastră operează nu cu realitatea.
 Și o să vă demonstrez asta și o să vă enervați pe mine că
 la pauză o să-mi fie frică să ies afar.
 O să vedeți.
 Mintea noastră, și acum atenție, stați pe scau,
 Sau?
 Toată lumea?
 În afară de membrii echipei?
 Ok?
 Dar ei știu deja?
 Stai jos, Cristian, stai jos!
 Mintea ta, mintea noastră, nu a cunoscut niciodată real
itatea.
 ceea ce mintea noastra cunoaste
 este
 doar o perceptie
 subiectiva a realitatii
 si vin cu o intrebare pentru tine
 Dumnezeule, dar ce scrieti?
 Ce aveti de scris?
 Cred că scrieți așa, trebuie să-i dau lui Marius 3 șuturi
 pentru chestia asta.
 Să nu uit, îmi notez.
 Cum anume întrebarea pentru voi, da?
 În ce mod? Cum facem noi de... cunoaștem realitatea?
 Prin ce?
 Prin simțuri.
 Lumea din jurul nostru noi o aducem în mintea noastră prin
 simțuri.
 Văz, auz,
 miroz, gust și tactil, senzații.
 VACOG.
 Sună cunoscut conceptul de VACOG?
 Ok, bun, super.
 imaginează simțurile ăstea ca o cameră video care filmează
 și vizual, și auditiv, și olfactiv, și gustativ, și kinest
ezic
 realitatea în mod continuu cât timp tu ai ochii deschisi.
 Și când închizi ochii, o filmează cum? O înregistrează real
itatea cum?
 Auditiv, de exemplu.
 Nu mai îi registrez și vizual, o registrez auditiv.
 În funcție de micile diferențe genetice dintre cei doi fra
zi gemeni,
 vă dau un exemplu.
 Doi frazi gemeni, diferențe genetice infime, dar există,
 între ei.
 Părinții se ceartă în camera cealaltă.
 Cel care are o predispoziție vizuală camera lui de filmată
 a realității este, să zicem, preponderent vizuală.
 Dacă unul dintre ei are o predispoziție vizuală și celălalt
 auditivă, ei sunt în altă camere, părinții s-au certat din
colo,
 Cel care este vizual nu este afectat de conflictul dintre
 cei doi parinti.
 Cel care e auditiv este afectat de conflictul dintre cei do
i parinti.
 Ai nepoțele gemene.
 Complete diferite.
 Da.
 Pentru că există aceste nuanțe infime pe care nu le se size
zi.
 Fără să știi la ce să privești.
 însă există între oameni modurile acestea care lucrurile ac
estea ne fac diferiți.
 Unul percepe ceva mai mult dintr-o realitate, altul percepe
 altceva din aceeași realitate.
 Nu se te-a întâmplat cu un prieten să te duci într-un loc,
 într-un parc.
 Și unul să zică, nu știu, erați acolo și unul să zică, băi
 ce poluare e aici!
 Și celalalt să zică, dar ce frumos se joacă copiii aici.
 Pentru că sunt diferențe, atenție, ai zice inițial, harta
 mentală diferită.
 Da, dar șmecherii ăștia de la NLP au zis, bun, dar de ce
 este harta mentală diferită?
 Ceea nume a făcut că unul să deseneze harta lui mentală înt
r-un fel, altul să deseneze harta lui mentală într-un fel.
 Și acum tu zici, și la ce mă ajută pe mine? De ce mă inter
esează pe mine chestia asta?
 Te amintești? Mă întorc de unde am pornit.
 Te amintești momentul cu BOOM în sala de curs de acolo?
 Evenimentele din viața ta sunt ori BOOM ori BOOM.
 Ori le percepi ca fiind un plus pentru tine.
 Și zici, bă, ce bine că am trecut prin evenimentul ăsta.
 sau nu? Sau, mă rog, oriunde între cele două.
 Dar, zic, ăstea două planuri sunt.
 Și dacă nu e așa?
 Și dacă ceea ce noi percepem ca fiind negativ,
 în realitate s-ar putea să nu fie negativ.
 Când noi percepem ca fiind negativ,
 in realitate s-ar putea sa nu fie negativ.
 Ah, avem si Flipchart. Ok.
 Nu mai stiu de ce l-am cerut, dar...
 Te rog...
 Frica de frica...
 Frica de frică apare datorită faptului că eu, în mintea mea
, am un film despre ceva și mi-l repet filmul acela.
 Și se crează o buclă în care eu îmi spun, aoleu să nu se
 întâmple iarăși filmul ăsta.
 Și, repetându-mi în minte filmul,
 deci eu nu trez cu un eveniment,
 eu mă uit la un film din mintea mea,
 mie-mi e frică de evenimentul din mintea mea,
 de filmul din mintea mea, asta înseamnă frică de frică.
 Mie frică să nu cumva să mi-apară iară gândul ăla.
 Asta este frica de frică.
 Și bineînțeles că fiindu-ți frică să nu-ți apară gândul ăla
,
 Ce te gândești?
 La gândul ăla!
 Ok?
 Bun!
 Zici-ți-mi dacă până aici v-am încurcat complet sau mai...
 Mai e un pic până vă încurc complet, da?
 Hai să vedem!
 A fost destul de clar faptul că
 harta asta mentală
 îi ajută să ne orientăm în viață.
 Și îi zice mod de gândire.
 E formată din imagini, sunete, gusturi, mirosuri, senzații.
 Deci, pe hartă, ați văzut?
 Orice hartă îți arată un triunghi, acolo știi că e un vârf
 de munte.
 Îți arată o linii albastră și tu ce știi că e acolo?
 Apă. Îți arată verde și acolo este pădure, câmp, ceva.
 Are niște indicatori, niște...
 Harta e construită din informații puse pe hartă.
 Informațiile acelea le are și în mintea mea, doar că sunt
 poze, un sunet, sunete, mirosuri, gusturi și senzații.
 Realitatea ta interioară e formată din așa ceva.
 Toate filmele tale mentale, când zic filme, să vizitați că
 dacă zic filme deja dirijez ca și cum sunt imagini,
 hai să nu zic filme, hai să zic toate lucrurile la care te
 gândești tu, te poți gândi.
 vizual, auditiv, olfactiv,
 ți-amintești niște mirosuri din trecutul tău,
 dintr-o anumită experiență?
 Copilărie. Eu mă imitez de exemplu, și sunt foarte supărat
 pe maică mea,
 mă imitez mirosul din casa bunicilor mei.
 Vă amintiți ceva de genul ăsta? Un parfum, ceva, o ancare.
 Păi, în casa bunicilor, mirosea a bunicii, mirosea a relax
are, mirosea a iubire necondiționată.
 Au murit bunicii mei, mirozu s-a păstrat. Mă duceam acolo,
 Intram intr-una din camere si stateam singur macar 5-10
 minute
 si ma simteam iubit neconditionat.
 Pentru ca mirosul ala imi activa ceea ce eu traisem in cop
ilarie.
 Traiam momentele acelea datorita celui miros.
 Trece o perioada, ma suna maica mea, am o surpriza!
 Am zugravit toata casa!
 Ce-ai facut?
 Am zugravit-o! E noua!
 Dica, hai de cap!
 Intent ca m-am dus, n-am mai simtit nimic.
 Era miros de tifel.
 Nu mai era ceea ce cautam eu acolo.
 Incet incet m-am desprins din a merge.
 Da, mai gasesc alte ancore.
 Dar ca sa le traiesc,
 ma plimb prin curtea bunicilor
 bunicilor si vad ce vedeam atunci.
 Nu stiu, a-ti trait vreodata o experienza de...
 Adica, de exemplu, mi-am inteles ca era un dud foarte mare,
 atat de batrun, incat a trebuit taiat.
 Mergeam prin curte si vedeam in mintea mea dudul ala. Acum
 vad doar un ciot.
 dar vedeam dudul ăla imens
 și retreiam momentelele în care mă cățăram acolo,
 dar vedeam, adică era amintirea acele,
 imaginea din mintea mea, era foarte clară, o reproduceam,
 mi-o reprezentam.
 Există un sinonim pe care vreau să-l țineți minte,
 Gând reprezentare mentală.
 E același lucru.
 Când auziți, reprezentare...
 Ce? Ea a ascultat cuvântul.
 Re-prezentare.
 Deci nu e o prezentare, este o re-prezentare.
 Ce face gândul ăsta?
 Re-prezintă ceea ce s-a întâmplat.
 A doua oară.
 o ia si iti pune poza, filmul, mirosul, a ceea ce a fost, a
 ceea ce ai trait.
 E bine, si acum va spun si de ce v-am ametit cu chestia
 asta.
 Există momente din viața ta care îți revin în minte și când
 îți revin în minte nu ești cel mai bucuros om din lume?
 De fiecare dată când trecem prin evenimente dificile din
 viața noastră, creăm aceste filme.
 Creăm aceste, în funcție de caracteristicile noastre, eu vi
 le zic la pachet,
 dar în funcție de specificul fiecăruia, sunt oameni care
 crează, preponderent, film, sunt oameni care crează, prep
onderent, sunet,
 mai puțin celelalte, hai să zic, celelalte, gust, miros și
 senzație,
 sunt toate puse într-un singur pachet.
 sunt
 comasate. În NLP numiem
 canalul kinestezic.
 Chiar dacă sunt 5 canale senzoriale,
 5 moduri
 5 moduri prin care noi
 interiorizăm realitatea,
 în NLP, doar ca să simplificăm, vorbim de 3
 vizual, auditiv și kinestezic.
 Când zic kinestezic, să știți, dragii mei, că înseamnă
 și miros, și gust, și senzație.
 Pentru că miros și gust
 sunt un pic mai rare
 sau un pic mai puțin importante
 atunci când construim lumea din jurul nostru.
 Sunt destul de puține experiențe din viața noastră în care
 să zici
 băi am un miros acolo specific,
 bă, dar m-a traumatizat. E adevărat, există
 situații în care mirosul te poate traumatiza.
 gustul te poate traumatiza.
 Dar nu sunt atât de multe ca alea care au
 informații vizuale și auditive.
 Ok?
 Deci, vizual, auditiv și chinestezic,
 canale principale prin care eu
 îmi construiesc harta mentală,
 îmi construiesc realitatea.
 Ok?
 Momentele dificile din viata ta
 nu dispar niciodata.
 Momentele
 faine din viata ta
 nu dispar niciodata.
 Ce facem cu ele?
 Ti s-a intamplat sa treci printr-o situatie dificila si d
upa aceea o perioada
 sau o viata
 sau doua vietii
 sa-ti revina in minte acel eveniment?
 Oho, câte.
 Și știi când îți revine în minte cel mai des?
 Seara.
 A observat cineva chestia asta?
 Băi, ziua...
 Ziua ești foarte ocupat.
 Și nu mai există spațiu gol în mintea ta ca să vină filmul
 ăla din subconștient.
 Filmele ăstea ale evenimentelor din viața noastră le ținem
 pe hard disk.
 Le ținem pe subconștient. Hard disk extern.
 Știi? Seara, jup, îl cuplăm.
 Și pornește filmul, de cele mai multe ori, un film de groaz
ă.
 Dacă-i comedie, foarte bine.
 Dar din păcate, de multe ori, e un film de groază.
 Și ți-amintești ce ți-a zis nesimțitul ăla.
 Ce a făcut porcul.
 Cum a putut să facă chestia asta?
 Și te vezi! Și îl vezi sau o vezi!
 Sau...
 Vezi imaginea accidentului.
 Și da, știi, cât te uiți pe calendar
 și știi că au trecut 7, 8, 9 ani de atunci.
 Și zici, parcă azi mi s-a întâmplat.
 Aici văd imaginea asta.
 Am lucrat cu o doamna, care a murit copilul într-un
 accident de masina
 si eu am lucrat la 12 ani dupa eveniment cu ea.
 În momentul în care mi-a venit si mi-a povestit, îmi spunea
 asa, atentie
 Marius, nu mai pot.
 Merg cu el cu masina,
 Mă cert cu el și cobor din mașină și-l las să plece singur
 în continuare.
 Deși știam că e un copil, deși acum a luat carnetul de șo
feri, l-am lăsat să meargă singur.
 Și merge cu mașina și are accident și moare.
 Ce să simțiți în descrierea ei?
 Timpul prezent.
 Și zic, dragă mea, tu mi-ai povestit acum
 ceva ce ai văzut în mintea ta.
 Realitatea aceea, ea nu a fost la accident,
 dar mi-a descris ce a pățit mașina.
 Și îmi descria gesticulând.
 Și zic, unde vezi filmul ăsta,
 imaginea asta din mintea ta?
 Și zice, cum? De aici?
 Filmul, imaginea,
 reprezentarea aia mental,
 Reprezentarea evenimentului era aici.
 Și zice, nu știu de ce, ziua nu mă mai gândesc, nu mă at
inge, dar seara, când mă pun în pat, încep să plâng și plâng
 non-stop două ore de 12 ani.
 Nu ma mai odihnesc, nu mai pot sa traiesc, stiu ca am inca
 un copil si trebuie sa am grija de el,
 dar nu sunt in stare.
 Siara se intampla lucrul asta.
 Pai, dragii mei, noi ce facem cu fiecare eveniment care il
 taram dupa noi ca o piatra de moara?
 Stiti ce faci zilnic cu toate evenimentele dificile din vi
ata ta, ca sa nu ti le amintesti,
 ca sa poti sa mergi mai departe.
 S-a jucat cineva cand era copil
 sa iau o minge
 si s-o impinga sub apa?
 Eu faceam chestia asta in cada de baiet
 Era plina cada de aia
 Luam o minge si
 inchinuiam si eram atat de bucuros
 sa o tin acolo
 Ascunzi evenimentul in subconstient
 Te iei cu altceva
 sperând să treacă, sperând să uiți de evenimentul respectiv
.
 Lăscunți-l în subconștient.
 Ți mingea acolo cu forța sub apă.
 Pentru cât timp?
 Cât poti să ții?
 Ziua o ții.
 La un moment dat îți obosesc mâinile.
 În momentul în care ai observat
 Evenimentele dificile pe care tu le-ai trăit îți revin în m
inte
 când ești plin de energie, vesel, fericit și super entuzias
mat
 sau când ești jos de tot cu energia?
 Când ești obosit, când ești stresat, când nu mai poți,
 atunci parcă tot trecutul tău vine la suprafață și îți am
intești toate evenimentele.
 Dar ce înseamnă acest îmi amintesc acele lucruri?
 El vine din subconștient și e mingea aia pe care tu ai țin
ut-o sub apă și vine acum pentru că mâiniile tale nu mai pot
, mintea ta nu mai poate să ascunde în subconștient,
 Vine mingea cu viteza la suprafata si-ti pocneste una in f
ata de te da peste cap.
 Si te-a pus la pamant. Destul de plastica, imaginea...
 Da.
 Da, da. E buna observatie, o sa vorbim si despre asta imed
iat.
 Facem tot posibil în viața noastră să ascundem în subconșt
ient durerea noastră.
 Ziceți, da, dar nu am trecut prin atât de traumă.
 Nu m-a bătut nimeni, nu m-a ars cu țigara, nu mi-a tăiat u
rechile.
 Mai știu eu ce.
 Hai să îți dau un exemplu de traumă.
 Există o persoană pe care, dacă ai pierd eu din viața ta,
 te-ar durea atât de tare încât te-ar pune la pământ măcar o
 perioadă?
 Da. Ok.
 Și zici, da, dar în trecutul meu nu am trăit așa ceva, că m
ă pot uita la trecutul meu și știu că nu am trei, nu am pier
dut pe cineva atât de apropiat, atât de intens încât săvânto
ară, atât de tare.
 O să vă povestesc ceva ce nu am povestit.
 E extrem de intim, de personal,
 ține de ce am trăit anul trecut cu Adeline, cu fetița mea.
 E nebunită după pisici.
 Se face doctor veterinar, mă rog, are 8 ani.
 Am primit un pui de pisică,
 Împui de pisică, eu n-am mai văzut așa pisici.
 Poate că sunt, dar eu cum nu sunt mare fan de pisici, nu am
 știut.
 Adelina stătea pe... stă pe șezlong,
 în curte pe terasă, pisica stă la ea pe piept,
 cu lăbuțele așa, cu capul așa,
 și amândouă erau într-un extaz.
 Asta a fost toată vara trecută.
 Încep școala,
 Adelina e la scoala
 e la after school
 noi pe acasa lucram
 la un moment dat un latrat de caine
 iesim pe strada un dulau
 cat un vital
 cu puiul de pisica in gura
 mort
 Simona a inceput sa planga instant
 Am luat pisica, era colți bagați în ea, era moarte, deci nu
 o mai putea face nimic, în momentul ăla.
 Vine Adeline acasă, până a venit acasă am construit tot
 scenariu.
 Căinele erau în câine al unui vecin scăpase din curte, dacă
 îi spunem că câinele a murut pisica, poate să dezvolte o fo
bie de câini.
 Hai să nu îi spunem asta. Aveam deja o parte din scenariu.
 Bun, ce facem în continuare?
 Trebuie să-i arătăm încheierea ciclului, oricât ar durea,
 trebuie să îl înmormântăm.
 Avem grădină, m-am dus, am săpat o groapă, am pus într-o
 cutie pisicul, l-am acoperit cu o folie translucidă de
 plastic,
 nu transparentă, ci blurată, adică
 vedeai că-i pisicul acolo,
 am acoperit pisicul înainte cu flori,
 am pus folia asta și am mai pus flori de jur împrejur
 și am stat.
 A venit ora
 de întoarcere de la after school.
 Am dus după ea la after school și am zis Adeline, trebuie
 să-ți spun o veste proastă.
 Și Adeline,
 Deci, cate tii, lasa-ma pe mine sa-ti spun prima data ce mi
 s-a intamplat astazi la afterschool.
 Ok.
 Ce ti s-a intamplat?
 Pai stii ca am avut petrecere,
 isi tarbeaza zilele de nastare la afterschool,
 a ei fusese cu...
 nu stiu, ceva vreme inainte,
 si acum era ziua unei alte fetite,
 si a inceput sa-mi povesteasca si a izbugnit in lacrimi.
 Daca de-a lungul cursului o sa ma vedeti pe mine cand dau
 lacrimile,
 stati linistiti, e tot in regula,
 asa reaccionez la unele situatii.
 La altele plângând hohote. La curs.
 Și îmi povestește Adeline.
 Știi că a fost ziua fetii, nu mai știu numele.
 Și zic, bun, și de ce plânge?
 Pentru că ea a primit mai multe cadouri cu pisici decât am
 primit eu la ziua mea.
 Și plângea, era zdruncinată de faptul că ea nu a primit at
âtea cadouri cu pisici
 a primit copilul asta.
 Si eu trebuia sa-i spun ca i-a murit pisica.
 Deci, pentru mine a fost un momentul ala,
 am zis...
 Fira...
 Bip...
 Ce fac?
 Ca tot ce stiu eu din psihologie, acum...
 Am uitat!
 Nu mai stiam cum sa-i zic, adica...
 Va da seama, deci copilul deja planja,
 pentru ca pisica,
 Mi-am luat inima in din si am zis, trebuie sa-ti spun ceva,
 s-a intamplat ceva cu sclipici. Asa e numele pisici.
 Ce s-a intamplat? Tatii zime!
 Si am zis, uite, a dat o masina peste el, a trecut pe acolo
, el a trecut strada, e pui...
 Ajunsesem deja acasa cand i-am zis asta, eu i-am aproapea,
 atunci...
 mi-a căzut în brațe. Deci, efectiv, a căzut din picioare.
 Tremura, mi-a căzut din picioare și a început să urle
 exact ca și cum aș fi făcut eu, ca adult,
 dacă aș fi pierdut pe cineva extrem de apropiat.
 Deci, pur și simplu, am crezut că leșină de suferință, de
 durere, în momentul ăla.
 Și Simona plângea, îmi dădusă rășimile lacrimile,
 Căutam să mă stăpânesc cât de cât, măcar cineva să fie
 un pic lucid, pe cât se putea în situația asta.
 Am luat-o de mână, am dus-o să vadă pisica, să vadă
 groa... ea pus flori, ea pus o piatră acolo, ea scris pe pi
atră, dar plângând.
 Deci nu vă imagineaz cum au fost următoarele 2-3 zile.
 Și...
 Încet-încet, pentru că a trecut prin procesul acesta
 și a văzut pisica, și a văzut florile, și a văzut blurată
 imaginea,
 noi am construit intenționat o anumită reprezentare mentală
 despre acel eveniment.
 Dar dacă nu știam lucrurile astea...
 Și acum, vă dau un alt exemplu.
 Asta a fost cazul ăsta cu pisica.
 Copil fiind, eu mi-am pierdut un prieten.
 Altcineva, copil fiind, și-a pierdut o păpușă cu care vorbe
a toată ziua.
 Și era prietenul său cel mai bun.
 Și părintele în înțelepciunea lui zice, las că-ți cumpăr
 alta!
 Dacă ți-ar muri ție, ți-ar... ai pierdă tu pe cineva aprop
iașu'
 și ți-ar zice, las că îți face alt prietă, nu te îngrijora.
 Ce efect ar avea?
 Pentru că copilul care ai fost a proiectat în păpușa aia,
 în jucăria aia, toate emoții lăsale.
 Eu mă uit la copii, pentru ei păpușa aceea este viață.
 Vorbește cu ea, o îngrijește, îi dă de mâncare, o culcă, o 
ține-n brață.
 Când e tristă, o ia în brață, o îmbrățișează strâns.
 Cine o protejează? Păpușa o protejează.
 Pentru că păpușa aia primește toate caracteristicile emoț
ionale a unei ființe.
 Ea nu și-a pierdut o păpușă, și-a pierdut un prieten copil
ul ăla.
 Mă vorbesc la modul general.
 Și tu zici, poftim, ba da, poate să fie și mama proiectată
 acolo.
 Alaltă ieri îmi scrie una din colegele noastre din echipă,
 zice, Marius, uite, am auzit un copil plângând.
 Deci, mi-au dat lacrimile, pentru că o striga pe mama.
 Nu știi ce anume din trecutul tău a devenit pentru tine o
 piatră de moară pe care tu o cauti sau ascunzi în subconșt
ientul tău.
 Și nu asta e problema, că ascunzi acolo o grămadă.
 Problema știi care e? Că pentru fiecare eveniment de genul
 acesta pe care tu vrei să-l arunci în uitarea subconștient
ului, tu consumi energie.
 pentru fiecare eveniment, pentru fiecare minge pe care tu o
 tii sub apa, tu mai ai nevoie de inca o mana.
 Inca una, si inca una, si inca una, si inca una.
 Si vrei sa le tii toate sub apa.
 Si cand iti mai trebuie o mana ca sa iti atingi objectivele
 azi, maine, poi maine, in viata ta, nu mai ai.
 Si zici, nu stiu de ce, dar nu am motivatie.
 Nu stiu de ce, dar nu am chef.
 Nu am chef.
 Nu știu de ce, dar mă simt obosit.
 Nu știu de ce, dar parcă nu pot să mă mai gândesc la ceea
 ce îmi doresc.
 Nu știu de ce, dar parcă nu mai îmi trebuie nimic.
 Amâni.
 Am probleme, domnule, cu procrastinarea.
 Am probleme, uite, fumești și vreau să mă las de fuma.
 Vreau să slăbesc.
 Parcă nu am forță să mă țin de chestia asta.
 Normal că nu ai forță, pentru că toată forța ta o folosești
 ca să nu te doară.
 Toată forța tau o folosești ca să ți-i ascunse de tine situ
ațiile dificile din trecutul tău care nu s-au încheiat.
 Femeia aceea cu copilul pierdut în accident, văzând zilnic
 filmul acela, mintia ei spunea,
 Acum ți s-a întâmplat, acum ți s-a întâmplat, acum ți s-a
 întâmplat, acum ți s-a întâmplat.
 Plânsul ei era continuu, el nu mai putea să funcționeze, nu
 mai putea să se ocupe de celălalt copil, nu mai avea o rela
ție, nu mai...
 Totul era distrus pentru că filmul se derola continuu.
 Gândește-te la un film de groază.
 Îl vezi pe ecran
 și închizi televizorul și pleci.
 Dar DACĂ
 nu ai putea să închizi televizorul și să pleci.
 Dacă filmul acela s-ar derula în interiorul minții tale.
 Mi-am înțeles cum prietă-nul meu
 s-a mutat familia lui în celualt capăt de țară.
 Efectiv am avut senzatia de pierdere, si eram...
 Nu stiu, aveam 15-16 ani.
 Senzatie de pierdere ce am avut atunci...
 Nu stiu daca ai trait sa se distanteze de tine un prieten,
 nu pentru ca v-ati certat.
 Adica, tocmai erati in relatii foarte bune si sa se rupa
 datorita distantei.
 Relatie.
 Senzatia aceea de pierdere a fost imensa.
 mie mi-a dat dupa aceea, acea senzatia, acel moment, mi-a
 dat sentimentul de anxietate.
 Pierdusem increderea in mine. Lucru care zici, bai, dar cum
, din atata lucru?
 Nu, nu au fost atata lucru, au fost multe altele pe care po
ate nici nu mi le amintesc.
 Modul in care esti tu astazi se datoreaza filmului, filmer
ilor
 pe care l-ai depozitat pe hard diskul sub conștientului tău
.
 Tu astăzi ești personajul construit de filmele care rulează
 în background în computerul tău interior.
 Bun! Întrebări până aici.
 Te rog. Avem microfon? Da, imediat.
 Stai să te aducă colegii mei microfonul.
 Salut! Ai dat exemplu cu părinții care se ceată și copii
 gemeni, unul care mai mult vede și celălalt care auude.
 Ali!
 Ai zis că cel care vede nu este la fel de afectat, corect?
 Asta e zis, ca cel care vede Carta nu e la fel de afectat.
 De ce? Nu pot sa intere chestia asta.
 Nu cel care vede, scuze, cel care aude.
 E afectat, cel care nu vede, pentru ca el isi construieste
 lumea lui interior din imagini, la care e vizualul.
 La care canalul principal de a citi lumea este vizual, el n
-a vazut Carta, pentru el n-a existat.
 Procesorul lui nu a procesat nimic acolo.
 Ca n-a vazut.
 Bineinteles, acum, atentie, acum eu exageresc doar ca sa
 clarific normal
 Ca nu exista om care sa zici, bai, are doar vizual, dar nu
 are auditiv.
 Da, categoric.
 Daca e surd, stii?
 Sau daca e orb, nu are vizual, stii?
 însă preponderent, între cei doi, dacă facem comparație,
 unul trăiește intens, cearta că auzit,
 celălalt o trăiește, aia, da, s-au certat.
 Pentru că auzit, dar el nu își ia emoții,
 nu își construiește realitatea din sunete,
 și o construiește din imagini.
 Păi nu vede că...
 Mâine poate că vede că părinții se ceartă și vede gesticul
ând și le vede fața și le vede mimica.
 Mâine îl influențează evenimentul.
 Dar să zicem, prin reducere la absurd, că nu ar vedea nic
iodată.
 Și am avut situații cu persoane care mi-au zis, ei niciodat
ă nu s-au certat.
 Frate, nu erau gemeni, le-au zis, ba da, s-au certat.
 Era o diferență de un an, doi, între ei.
 unul nu percepuse, celalalt percepuse.
 Nu vi s-a întâmplat să trăiți două persoane
 aceeași experiență
 și unul să nu bage de seamă ceva,
 celalalt să bage de seamă
 ceva din experiența respectivă.
 Tocmai pentru că avem
 moduri diferite de a citi informațiile.
 Și modurile astea diferite de a citi informațiile
 să facă hărțile noastre despre același subiect să fie ele
 diferite.
 Spre anul alt.
 Dacă stau pe scenă.
 Cum?
 Da, despre asta o să vorbim tot acest modul.
 Da, m-am întrebat, poți să schimb percepția asta?
 Da.
 Și o să vă povestesc tot sistemul de a schimba.
 sistem care, de fapt, stă în spatele.
 Ăsta e nouă mode, am spune că trebuie să dau pauză.
 Da, ceva s-a oprit.
 Aseară m-am întâlnit cu un prieten care predă psihanaliză.
 Deci, doxă de psihoterapie, psihanaliză.
 Și vorbeam cu el și am zis, băi, schimbarea aceasta de
 percepții
 este, de fapt, rezultatul final, baza în ceea ce fac toate
 psihoterapiile.
 Toate sistemele de transformare umană au găsit metode difer
ite, unelte diferite, dar la final se schimbă ceva în filmul
 tău interior.
 Singura întrebare, singurul semn de întrebare este care e
 unealta? Prin ce metodă schimbi?
 dar finalul trebuie să fie schimbarea filmului interior.
 Vă amintiți? Doamna cu copilul mort în accidentul de mașină
?
 Mersi, mai am 30 de minute.
 Ce m-a șocat în povestia ei a fost momentul în care mi-a ar
ătat unde se derulează filmul evenimentului.
 aici, aici.
 Ce mi-a spus mie lucrul asta, mi-a zis, inseamna, si acum
 retine-ti,
 cu cat filmul la care eu ma uit in mai aproape, cu atat m
intea mea il percepe ca facand parte din prezent.
 Si vreau sa facem un mic experiment, inainte de a merge mai
 departe.
 Pentru asta rugămintea este să îl lași caiete, pixuri pe
 scaun, să te ridici în picioare.
 Știu că e greu,
 n-ai mai făcut-o de mult să te ridici în picioare,
 fă lucrul ăsta de dragul meu!
 Cu efort îl faci.
 Promet că nu o să se mai întâmple în următoarele 10 minute.
 Ok. O să-ți spun niște cuvinte, niște verbe, la timpuri
 verbale diferite.
 Și vreau să cauți în interiorul tău unde ar trebui să te aș
ezi făcând un pas sau doi sau zece înainte, înapoi.
 Deci rugamintea este sa nu incepi de unde esti acum, ci sa
 te duci deja cu un pas inainte, in lateral undeva, fati un
 pic de loc acolo.
 Pot sa te intorci pe culoar invers, stii?
 Nu stai cu fata catre iune, ci din profil, asa.
 Pot sa fie un pas mare, un pas mic, tu il simti.
 Am mâncat.
 Unde simți că este poziția
 Am mâncat.
 Trebuie să faci un pas în față,
 trebuie să faci un pas în spate, să stai pe loc.
 Care e poziția fizică a acestui verb?
 A acestui timp verbal?
 Fă un pas de furnică!
 3 pasi de furnici măria ta!
 Ok!
 Voi alerga!
 Aș fi vrut.
 Hm?
 Mă doare.
 Hm?
 Voi învăța.
 E mai aproape, e mai departe.
 nu că nu ai spațiu destul, dar mental poți să-l percepi, î
ți vine să te duci.
 Ok, bun.
 Mi-ar plăcea.
 În? E aici, e mai în față, e mai în spate.
 Ok, bun. Ok. Îmi place.
 Tot aici. Bun, ok.
 Vă e reușit.
 Am reușit.
 M-am întristat.
 Se simzați cum ceva din interiorul tău îți spune
 dacă e de prezent sau de trecut
 sau de viitor?
 Pronunția, verbu...
 dar parcă știi că se referă
 și corpul tău
 cere să se ducă într-o direcție
 sau într-alt.
 Bun, mulțumesc, luatți loc.
 Mintea noastră nu a cunoscut niciodată realitatea.
 Deci mintea niciunui a dintre noi nu are.
 Deci cum știm care e realitatea?
 A, mintea noastră nu a fost realitatea.
 Deci mintea noastră nu a fost realitatea.
 Deci mintea noastră nu a fost realitatea.
 Deci mintea noastră nu a fost realitatea.
 Deci mintea noastră nu a fost realitatea.
 Deci mintea noastră nu a fost realitatea.
 Deci mintea noastră nu a fost realitatea.
 Deci mintea noastră nu a fost realitatea.
 de realitatea.
 Deci mintea niciunui a dintre noi nu a fost.
 Deci cum stim care e realitatea?
 Apelem la stiinta.
 De exemplu, acum 200 de ani, daca spuneai cuiva,
 stii, aici in sala e plin de muzica, de stiri,
 de informații transmise prin undele radio, ce te-ar fi zis?
 Acum 300 de ani, 200 de ani.
 Te-ar fi zis, da, te cred.
 Astăzi însă știm că dacă pornesc un radio acum,
 radio-la captează undele electromagnetice din jurul nostru,
 care sunt și aici în sală și în jurul aparatului de radio,
 radio și pot să emită muzică, știri, teleinciclopedia, aste
a.
 Orice lucru pe care noi, cu simțurile noastre,
 nu îl putem percepe. Noi nu avem acces la acea realitate
 prin simțurile noastre.
 Mare atenție la faptul că noi provenim dintr-o cultură în
 care credem ceea ce vedem, ceea ce simțim, ceea ce mirosim.
 Dar am o mare surpriză pentru voi, dată de știință,
 problema noastră știi care e?
 că nici măcar sistemul școlar, nu știu dacă...
 Dați-vă eu o paranteză?
 Sistemul nostru școlar, educațional, este cam cu jumătate
 de secol în urma descoperirilor științifice.
 Deci, tu, copilul când învață astăzi ceva ca fiind real
itate,
 el învață la școală că seva prin plant te merge nu știu cum
,
 că atomi sunt nu știu cum, că nu știu...
 Lucrurile respective au fost infirmate și dezvoltate
 cu între 50 și 100 de ani înainte ca acel copil să învețe
 cașa stau lucrurile.
 Noi în facultate, în anul 2000 și nu știu cât,
 ne povesteau profesorii experimente psihologice făcute în
 anii 60.
 și le considerau actuale.
 Trecuse ră 60 de ani, 80 de ani de atunci.
 Aproape.
 Vă dau un alt exemplu.
 Presupunând că nu toată lumea a fost corigentă la fizică
 și că n-ați chiulit la toate orele de fizică.
 Ok?
 La un moment dat, garantat, ați făcut următoarea lecție de
 fizică.
 Și atenție, fizică știți, materia aia care zice calculăm,
 avem probe, experimente, nu este...
 Credem că așa ar sta lucrurile. Adică oamenii aia chiar au
 demonstrat că lucrurile sunt așa.
 Și hai să vedem cum sunt.
 Luați-o ca o paranteză din care să trageți concluzii despre
 cum funcționează mintea noastră.
 Ce culoare are carioca asta? Capacul ăsta?
 Roșu. Ok. Știți ce zice fizica?
 Că singura culoare pe care nu o are acest capac este culo
area roșie.
 Și asta îți învăța la școală, bă, chiar a stricut clasa.
 Poate nu toti.
 E o presupunere.
 V-amintit la scoala ca ati vorbit despre fotoni?
 Nu.
 Fotoni... O sa va simplific.
 Va dati seama, o sa va simplific.
 O sa va simplific cat pot.
 Imaginați-va fotoni ca fiind niste bobite de lumina emise
 de soare.
 Nu sunt asta.
 Dar ca să vă pot explica mai ușor.
 Și fiecare culoare pe care noi o vedem, este un foton de o
 mărime diferită.
 Obiectele sunt formate din atomi.
 Atomi care nu stau lipiți ca și caramizile într-un zid, ci
 care sunt niște biluțe, nu sunt asta,
 Dar nu e curs de fizică, mă pasionează, dar nu vă țin curs
 de fizică.
 Atomi ăștia stau mai degrabă ca niște biluțe cu spații mari
 între ele, mari.
 Raportat la mărimea lor, spațiu dintre atom este ca și spaț
iu dintre pământ și soare.
 Deci, raportat la mărimea acelor biluțe. Sunt atât de mici,
 iar spațiu e atât de mare, încât zici că e distanța dintre
 pământ și soare.
 Bun.
 Și vi atent.
 Scusi.
 Vin...
 ...fotonii.
 E mij de soare.
 O rază, da.
 Coborii în joc cu luceafăr blând alunecând pe o rază.
 Și vine raza cu tot cu luceafărul, da?
 Vine raza cu toți fotonii.
 Și pocnește...
 ...capacul meu de carioca.
 Bă, dar îl pocnește.
 dar bea-l tin in mana.
 Vine raza aia
 cu toti fotoni, adica bilutele colorate de lumina,
 culori diferite, marimi diferite.
 Ce vii atenta?
 Dintre toate culorile
 intra,
 printre atomi care formeaza capacul asta,
 6 tipuri de fotoni.
 Un tip de fotoni are biluța atât de mare încât se ciocnește
 de atom și e respinsă și nu reușește să intre.
 E respinsă, fiind respinsă, una singură, fiind respinsă, a
junge la un moment dat și la retina mea.
 Mi se bag în ochi.
 Singura care este respinsă de acest capac
 este lungimea de undă specifică colorii roșu.
 Este singura culoare pe care acest obiect nu o deține, o
 respinge, de aia tu o vezi.
 Realitatea noastră așa este construită.
 Evenimentele din viața noastră, ele însăle, de cele mai
 multe ori devin traumatice pentru noi, nu prin ceea ce aduc
, ci prin ceea ce lipseste din evenimentul respectiv.
 De exemplu, vă amintiți povestea cu pisica? Pentru Adeline
 n-a mai fost traumatic. Pentru că nu a lipsit procesul de
 încheiere.
 Zilnic noi am mers la mormântul pisicii, am plantat flori,
 ne-am luat la revedere, am vorbit cu pisica, i-am spus ca
 asteptam sa vina intr-o alta viata, ca pisicile au noua v
ieti.
 Și în mintea mea mă rugam să nu pună întrebarea, să nu pună
 întrebarea asta, să nu pună întrebarea asta care aș pun eu
 eu.
 Și Adeline, cum mine de mână, mergând înapoi către casă, z
ice,
 Tati, dacă asta a fost anoaie viață?
 Deci am fiert al să fie exact asta era întrebarea la care
 nu construisem răspunsul.
 Și, bineînțeles, aia m-am pus.
 Și zic, nu. Ai văzut ce mică era?
 N-avea cum să fie a noua ei viață.
 Dar pentru că nu a lipsit tot procesul,
 ea nu a trăit ca traumă evenimentului spiritual.
 După aia s-a atașat de altă pisică.
 Tot a fost în regulă. Acum o mai vorbește, dar cu drag, de
 pisica care a fost, știi?
 Dar dacă dispărea pisica, nu-i ziceam nimic de pisică, nu f
ăceam înmormântarea, nu-i puneam flori, ziceam, da, am înm
ormântat-o, da, încolo am aruncat-o la gunăi.
 Să ziceți, dați? Lipsa închiderii procesului ar fi fost
 traumatică pentru noi.
 Noi trăim experiențe din ce lipsește într-o experiență.
 Noi construim realitatii din ceea ce e respins de capac.
 Nu din ceea ce este in capac.
 Vă mai stresez un pic cu exemple de genul ăsta?
 Am mâncat cineva vreodată zahăr?
 Nici odată, bineînțeles, clar, știam.
 Ce gust are zahărul?
 Vă duceți la profesorul vostru de chimie și spuneți, domnul
 profesor, vă rog să-mi dați nota 4, pentru că n-am învățat
 nimic la chimie.
 Nu ziceți la nimeni, dar eu eram tocilar.
 N-ai fizis așa? Nu, nu știam.
 Deci când colegii mei se duceau la biliard, mă duceam și eu
 cu ei, chiuleam și mă duceam și eu cu ei, ca să pot să c
itesc.
 Norocul meu a fost că gașca din care făceam parte era în
 regulă cu chestia asta. Adică nu erau situații de bullying
 sau de mai știu ce. Era în regulă. Eram destul de tâmpiți,
 toți încât să fim în regulă.
 Unul din colegii mei cu care faceam chestia asta, poate că 
ți-a auzit, Cristionețiu, o sone cunoscut, unul din tâmpiții
.
 Adică, toți fraieri mergeam, citeam în parc, păi eram semi-
tocilarii există?
 Adică ne-au dus în Consiliu să ne scadă la toți nota la pur
tare, pentru că aveam prea multe absențe.
 Eu uitam câteodată să mă duc câte 3 săptămâni la școală.
 Nu ziceți copiilor, știi? Cam așa ceva.
 Câte 3 săptămâni uitam tot să ne ducem la școală.
 Am crezut că avem vacanță.
 Sau mă ducem, aveam informatică 5 ore
 și mergeam în ultimul sfert de oră, înainte să se termina 5
-a oră
 și cu tupeu îi zicem profesorului,
 Bine ziua, domnul profesor, mă scuzați că mă întârzia puțin
.
 Mă scuzați că mă întârzia puțin.
 Asta era curcubeu pe fata lui.
 Rousu, verde...
 Era blocat, nu mai stia ce sa zica.
 Da, a fost o gasca
 ciudata.
 Am fost saraci profesori.
 Le puneam intrebari de genul asta.
 Deci profesorul de fizica
 i-a zis directorului ca nu mai vrea
 sa vina la clasa noastra pentru ca
 eram doi sau trei pasionati de
 fizica. Si noi ii puneam
 Am întrebări care îl depășau.
 Deci, în liceu, nu eram tocilar,
 eu citeam cărți de radioastronomie, ca să înțelegeți.
 M-am dus către psihologie doar ca să-i fac în ciudă profeso
are mele de psihologie.
 Deci, am studiat psihologia nu datorită profesoarei de psih
ologie, ci în ciuda ei.
 Ca să-i facă-nciudă în studia.
 Altfel m-aș fi dus către fizică.
 Bun.
 Deci toată lumea crede că zahărul este dulce.
 Da sau nu?
 Nu mai aveți curajul nici să credeți.
 E bine.
 Suntem pe drumul cel bun.
 Oameni buni.
 Nici o substanță nu are acea proprietate pe care noi o num
iem gust.
 Nu există nicio substanță care să aibă gust.
 Bun!
 Hai mă, Marius, dă-o-ncolo, deci îți aduc zahăr, îți-l bag
 cu forța în gură să-mi zici că nu are gust.
 Oameni buni!
 Fiiți atent!
 Nu mai știu formule chimice, chestii de genul ăsta,
 Dar zaharul este o benzina.
 Zaharul este un benzen.
 Eu...
 Vă mai amintiți de la chimie?
 Cineva...
 Cei care au...
 Sunt mai recenți.
 Da.
 Sunt unii recenți pe aici.
 Face nepoată mea 18 ani.
 Acum în câțiva ani și zic...
 Ce mă enervezi?
 La care iasă, uite la mine.
 Te enervezi pentru că eu am doar 18 ani.
 Și te ești bătrân?
 Zic, da.
 Zahărul nu are niciun gust.
 Este o substanță formată din niște atomi,
 dispuși într-o anumită formație,
 formația respectivă, atomii respectivi,
 ajung pe limbă.
 Limba este un laborator chimic de analize,
 analizează papila gustativă,
 pus molecula de zahăr, da?
 Analizează, zice, hopa!
 Atomii ăștia pot să i-au,
 să-i despart și să-i dau
 creierului și mușchilor
 ca să funcționeze.
 Super tare!
 Și ia atomul de carbon, atomul de oxigen,
 zice, știu eu unde să-i pun, mai dăm!
 Și omul zice, dar de ce să-ți mai dau?
 Cum să fac? Zice creierul, cum să fac? Să-l fac pe șmecher
ul ăsta, să se ducă să mai dea cu degetul în miere.
 Și să bage miere în gură. Deci trebuie să-i dau o motivație
, o senzație care să-i spună că mai vrea acel lucru.
 Și creierul nostru a construit senzațiile.
 Tot ceea ce înseamnă senzație, vizuală, auditivă, olfactivă
, gustativă, se întâmplă doar în creier.
 Substanța în sine este neutră.
 faptul că creierul o citește și zice, îți face bine, e bună
 pentru tine, mai cere din asta, să-și miște picioarele și m
âinile, să-o obțină, îi dai cu gustul ăsta, îi spui că e
 asta, e o etichetă ca să poată identifica că îi dă energie.
 Orice gust ai testat vreodata, gustul acela nu exista.
 Este o perceptie a mintii noastre despre realitate.
 Drag.
 Imediat stai sa-ti dea colegii mei microfonul.
 Ana Maria sunt.
 Fiecare avem harta noastra mentala.
 Da.
 Cu toate astea, cu totii percepem la zahar gustul dulce.
 Sper.
 Daca nu totii, probabil ca majoritatea.
 Cum se face ca pentru majoritatea vis-a-vis de gusturi,
 respectiv culori, e aceeasi harta mentala?
 Unele gusturi, si unele culori, si unele evenimente, le
 interpretam la fel, si unele sunete le interpretam la fel,
 insa exista foarte mari variatii.
 De exemplu, sunt persoane care nu suporta gustul amar.
 Sunt persoane care il suporta, chiar le place gustul amar.
 Si la dulce e la fel.
 Avem grade diferite de a percepe, de a analiza.
 Mintea noastra analizeaza substanta respectiva
 si in functie de cat de mare este necesitatea de acea subst
anta,
 intensifica gustul.
 Ca să te facă să vrei mai mult.
 Să cați mai mult.
 Cu asta sunt de acord.
 În schimb, cum facem de a pune toți aceeași eticheta a cel
ui? Aș gust?
 Păi...
 Că aici e întrebarea de fapt.
 Nu, să știi că e simplu.
 Să zicem că am băgat degetul în miere.
 Și ba, și tu degetul în miere, și eu degetul în miere și
 celălalt.
 Și unul zice...
 Bă, eu îi zic sărat.
 Eu îi zic dulce. Eu îi zic amar.
 Eu îi zic...
 ceapă.
 Și eu zic, bă, stai un pic, cum ne înțelegem?
 Hai să decidem pe un cuvânt
 la chestia asta.
 Și au ales un cuvânt.
 Cea super simplificat proces.
 Adică...
 Limbajul...
 Limbajul este o negociere
 la care societatea a zis,
 da mă, suntem de acord să zicem la chestia aia zid.
 Să zicem la chestia aia, FOTOLIU.
 Ok?
 Ok.
 Ok, mersi.
 Nu ți-am răspuns.
 Mai zim un pic din întrebarea ta.
 Nu te-am CONVINţ!
 De răspuns ai răspuns, nu mai convins.
 Da.
 Mai ajutăm, ajutămă un pic.
 Ajutămă cu cea nu mai a rămas ne clar.
 Toată demonstrația aia cu papilele gustative, cu descompr
imele...
 A, dar e suficient să caut pe internet ce zic cercetători.
 Nu trebuie să mă credeți pe mine, adică scopul nu a fost să
 te conving.
 Scopul a fost să reproduc ceea ce am învățat în școli.
 Asta tot.
 Sunt convinsă că există adevăr în spatele argumentații, do
ar că din perspectivă psihologică nu mă convinge.
 Dar nu ține de perspectiva psihologică, scuză-mă, ține de
 perspectivă neuropsychologică, adică ține de neurologie.
 nu are treabă cu psihologie.
 Psihologia are treabă mai degrabă
 cu dezvoltările noastre care vin din
 cultura în care trăim.
 Psihologia noastră nu este neurologie.
 Există, uite, de exemplu, o să facem și în Nalpii,
 ați auzit, poate, de conceptul de ancoră.
 Ancorarea e exact ce zicem,
 mirosul din casa bunicilor.
 Mirosul de cozonac și de portocale.
 La ce te duce cu gândul?
 Crăciuni.
 Să zisați? Deci avem niște ancore de genul ăsta.
 Ei, ancorele, cu toate că sunt folosite în psihologie,
 ele funcționează pe bază neurologică.
 Mirosul, emoție, secreție de cocktail hormonal la anumit
 stimul.
 E câinele lui Pavlov. N-avea nu știu ce psihologie câinele
 ăla.
 Era totu o construcție neurologică.
 Nu confuzați psihologia cu neurologia.
 Ok?
 Versit.
 Deci, ce spuneam despre culori, despre gusturi,
 nu are treaba cu psihologia.
 Este strict biologie, dacă vrei.
 Ok?
 Da.
 Intru în prea multe detalii științifice?
 Pentru că e posibil, vei am zis că sunt semi-tocilari,
 Mergeam la billiard, că nu jucam billiard, îi partea a doua
. Rămâne numai între noi.
 Dar eu mergeam, chiuleam să merg la billiard, ca să pociti.
 Eu, una, cred că am lipsit la mai mult decât ai lipsit tu,
 după ce ai împărtășit aici.
 Întrebarea mea e următoarea. Povesteai mai devreme de
 exemplul cu Doamna, care și-a pierdut copilul.
 și de exemplul tău cu colegul care s-a mutat, evident că
 intensitatea celor povestite, moru, și întâmplate mari.
 Fiecare dintre noi a avut multe evenimente, să zicem,
 traumatizante sau care ne-au afectat întotdeauna.
 Care acum cu ochi de adult zici, da, a fost banal, mi-am
 pierdut păpușa, mare lucru, mi-am pierdut cățelul.
 Atunci însă nu le-ai trăit așa, atunci te-au afectat, at
unci au avut impact.
 Poate nici măcar nu te gândești acum la chestia aia.
 Întrebarea mea e următoarea.
 Exemplul cu doamna, ok, era normal ca doamna să încerce să
 găsească un ajutor, să poată digere ce s-a întâmplat.
 Exemplul cu colegul...
 Da, nu stiu, nu...
 În mine, de exemplu, a trigăruit o chestie.
 Mi-am dat seama că, eu fiind copil,
 încărăscut și născut în București,
 pe perioada verii, toți prietenii mei plecau la țară.
 Iar eu nu aveam o țară.
 Am suferit și încă sufer pe tema asta.
 Și mi-am dat seama că, vizavi de ce ai spus tu,
 că eu mă simțeam abandonat în fiecare vară,
 că eu nu mai aveam pe nimeni, iesam afără, stătam ca un...
 Bine.
 În vânt.
 Cum facem noi să...
 Există evenimente care sunt de o asemenea intensitate
 încât ne dau peste cap modul în care noi funcționăm.
 Modul în care noi lucrăm.
 Și există evenimente care doar cumulate ne dau peste cap.
 Adică un eveniment mai mic ca intensitate nu ne afectează
 nu știu cât.
 Corect, dar în schimb cum facem noi să procesăm sau, nu șt
iu, să vindecăm rănile respective?
 Despre asta-i vorba asta și mâinea.
 Bă, m-a afectat că pleca prietenul meu, cea mai bună, la
 tur, dar pe o perioada verie și eu rămâneam ca...
 Fii atent!
 De unde le scot pe tot?
 Ți se întâmplă astăzi, de exemplu, să ai sentimentul că o
amenii te resping?
 Că partenerul poate că nu te dorește, nu te vrea atât de
 mult cât spune și toate chestiile astea.
 Ghiște ce?
 Apart de acolo.
 Păi bun și cum fac?
 Acum am simplificat, că dacă e un singur reveniment, nu e.
 Dar sunt mai multe cumulate și din aceeași gamă.
 Păi și cum fac, cum îmi aduc aminte pe toate, să le scot,
 să le vinde?
 Nu trebuie să-ți aduce aminte pe toate.
 Adică mă deranjează că a zis vecinia de blog, nu știu ce,
 și am rămas eu.
 Avanajul e urmatorul. Există metode în psihoterapie, în NLP
, prin care poți lucra situații pe care nu ți le amintești.
 Pentru că acele situații sunt încă pe hard disk. E sufic
ient să instalezi un antivirus și va cerceta tot hard disk-
ul fără ca tu să rulezi filmul.
 Ok, asta era întrebarea...
 E bun analogia, adică să înțelege?
 Viza vi de schimbarea percepției și faptul că nu poți să
 schimbi percepția la ceva ce nu știu că m-a afectat.
 Exact. Însă, în prima fază, aici unde suntem acum, la înce
putul NLP-ului, vom lucra pe evenimentele pe care ni le am
intim.
 Dar da, o să învățați cum să lucrați pe evenimente pe care
 nu ți le amintești, dar sub conștientul tău încă le păstre
ază.
 Pentru, cred că... mă rog, nu știu, e o părere personală,
 dar cred că
 poate mai mult ne-au afectat suma acelor lucruri mici
 decât un eveniment major pe care putem să...
 Nu neapărat, nu neapărat, și și.
 Sau, mă rog, cel major știm deja că e o problemă, că e o
 provocare
 și poate facem ceva în privința aia să lucrăm, să îl pin...
 Uite, îți dau un exemplu, toată viața mea m-am simțit, până
 am ajuns destul de mare ca să pot să conștientizez,
 m-am simtit respins de tatăl meu,
 ținut la distanță de tatăl meu.
 Și mi-amintesc momente din copilărie când, de exemplu, se
 întâmpla ceva
 și, taică-mă, nu mă credea.
 Și ziceam, tată, dar nu a fost așa, uite, asta s-a întâm
plat.
 Și ziceam, nu te cred, nu e adevărat, minți.
 Acele momente a fost atât de intense.
 Acum, când mă gândesc la ele și dacă naștii lucrurile astea
, zice,
 lucrurile astea de ce? E, nu, dai ca mi-mi mai zis ca minci
. Si? Ce?
 Nu ma intereseaza.
 Pai da, daca ma uit cu atentie la acele momente, mi-amint
esc
 ca plangeam nu atat de pe deapsa pe care o primeam,
 cat pe deapsa in sine era faptul ca tatal meu nu ma credea.
 Si am ramas
 adult fiind, cu teama
 ca
 toate prietenii mei, ceilalte, nu ma vor crede.
 Și încerc am să mă justific și să insist să mă credă.
 Mi se părea că dacă nu mă crede, n-am nicio valoare. Înțele
geți?
 Și a fost un banal. Mă uite așa și atentie, nu mi-amintesc
 mai mult de 1-2 momente de genul ăla.
 Or fi fost, dar nu mi le amintesc. Eu mi-amintesc 1 sau 2
 asemenea momente.
 Vine momente. Si vine intrebarea, dintr-o viata de 4-6 de
 ani, cum de ti amintesti doua evenimente legate taicatul
 din trecut?
 Adica, a stat cu tine non-stop si tu ti-amintesti astia dou
a? Inseamna ca e ceva cu ele.
 De ce ti-ar veni astia in minte? Are sens? Adica, e ciudat.
 Pentru ca daca ma uit la ele, nu zic, ma batu-mi, ma arunca
 cu capul in calorife.
 Dar, doar mi-a zis, nu te cred.
 Au durut foarte tare.
 Deci, colegul nostru a intrebat daca evenimentele acelea
 din subconscientul nostru
 ramand intacte, nemodificate in subconscient, asa cum au f
ost create?
 Nu!
 se modifică și ca să vă las cu un nod în gât și un gol în
 stomac în pauza asta să vă tihnească,
 vreau să vă spun că în jur de 75% din ceea ce voi vă aminti
ți despre trecutul vostru
 e deformat de imaginația voastră.
 Că tot ziceam că nu știm cum arată realitatea.
 două persoane, prieteni. Unul s-a urcat în copac și a picat
 și a rupt piciorul.
 Se revăd peste 20 de ani și povestesc.
 Și unul zice, îți amintești când te-ai urcat în copac și am
... sau nu, îți amintești când m-am urcat în copac și am căz
ut de acolo?
 Și ăsta zice, cum? Eu am fost cel care am căzut din copac,
 nu tu.
 dar copilul ăla a trăit atât de intens emoțional durerea
 prietenului,
 încât mintia i-a jucat feste și i-a reorganizat întâmplarea
.
 Avem 75% din amintirile noastre de formate.
 Și noi astăzi suntem rezultatul emoțional al acelor amint
iri.
 Noi trebuie să învățăm cum să le gestionăm în direcția în
 care ne dorim noi.
 Nu în direcția și atenție.
 Nu în direcția adevărului.
 Știți de ce?
 Că nu-l știm.
 Și mai mult, nu contează.
 Venim dintr-o cultură în care religia a format sistemul de
 educație,
 Toate școlile românești au fost înființate în jurul mănăst
irilor.
 Deci religia ne-a format modul de a gândi,
 căutăm un adevăr absolut care în realitate nu există.
 În psihologie nu există ideea de adevăr absolut.
 Și când noi gândim în termen de, băi, asta e adevărat,
 pei n-ai cum să ajungi la adevărat.
 Vă dau un ultim exemplu.
 Oameni mananca din aceeasi farfurie de ciorba.
 Unul zice, mama ce sarata e, celorlalte zice nu-i sarata
 deloc.
 Care are dreptate? Care zice adevarul?
 Cum pot sa zic amandoi? Cum pot sa zica niciunul?
 Trebuie ca unul sa greseasca, unul sa zica corect.
 Să sizați? Nu exista un adevar absolut.
 Cautarea unui adevar absolut in memoria noastra,
 in psihologia cuiva, in emotiile cuiva,
 este o greseala cand vorbim de psihologie.
 În alte științe e perfect valabilă. În psihologie nu.
 Psihologia noastră nu are treabă cu realitatea, are treabă
 cu altceva.
 Cu utilitatea. Asta e cuvântul de care avem nevoie.
 Trebuie să fie util, nu adevărat.
 Pentru mine știți ce e util? Eu îmi zic, sunt cel mai bun
 trainer din lume. E adevărat? Nu.
 Nu știu dacă e. Contează? Nu contează. Însă e util pentru
 mine, e util.
 Ok?
 Mai am o întrebare, dacă îmi permiti, si după aia, ziua mea
.
 Timpul deformează acea traumă.
 Nu deformează în bine.
 Și atunci de ce, atunci când ne gândim la acele veniment,
 transpirăm din nou de suferință?
 Dacă zici că ea nu mai are aceeași, s-a deteriorat, s-a
 mint, s-a prelucrat, s-a chiar inversat.
 Am lucrat cu mine care avea fobie dezburat cu avionul.
 Zic, dar de ce? Eu faceam pe prost, tu stii?
 Dar cum, de apa? Cum sa ai fobie dezburat cu avionul?
 Si zice, pui daca pic avionul ala, tu stii cum?
 Numa cand ma gandesc tremuri!
 Si zic, dar ai picat vreodata cu avionul?
 Zice, nu!
 Pai si atunci, mi-am imaginat!
 Înțelegi?
 Ceea ce avem în mintea noastră, noi amplificăm.
 Și omul respectiv zice, la început, nici n-am avut.
 Teamă de...
 După aia am văzut un film.
 După aia mi-am imagineat, dar dacă aș fi fost eu.
 După aia mi-am zis, dar dacă aș pleca vreodată cu familia,
 cu copii, în vacanță, cu avionul și...
 Ar pe...
 Să zis aștept ce a făcut filmul?
 Amplificat.
 Și a apărut asta.
 Așa se întâmplă și cu deformările alea, în timp ele se ampl
ifică și tu zici, bă, dar au trecut 20 de ani.
 Da, dar a fost atât de tare trauma încât a depășit capac
itatea ta de a vindeca în mod natural.
 Și o să vorbim și de vindecarea în mod natural.
 Ok, asta mă interesa, pentru că eu am avut o experiență în
 viață la 20-ceva de ani și după 20 de ani mă trezeam dim
ineața și aveam impresia că acel eveniment încă există în
 viața mea cu aceeași intensitate,
 A dispărut sau mai e și în prezent?
 Adică dacă te gândești la acel eveniment...
 Între timp am făcut multe terapii și nu îl mai retresc.
 Dar, spun sincer, mă trezeam dimineața din somn și ziceam,
 băi, dar sunt iar în locul ăla, cum unde am fost acum 20 de
 ani,
 practic nu se deforma, nu?
 Da, așa e.
 Când depășește capacitatea noastră naturală de a-l modifica
,
 de a-l vindeca, rămâne blocat.
 Da, după pauză.
 Bun, deja aveam semne de,
 Hai, te rog, dupa pauza, ca am trecut pauza de 15 minute.
