 Ce permise ați observat? Ce permise vi s-au revelat în viaț
a voastră?
 Pe care le-ați integrat ușor și care vi s-au părut dificil
 de integrat?
 Eu, de exemplu, nu deveam așa mare importanță de comunicări
 non-verbali.
 Comunicării non-verbali.
 Am lucrat 20 de ani în verbări,
 fost la cursuri și în telegea.
 Importanța.
 Nici odată nu am înțeles că acum e sensa.
 Care e sensa pentru tine? Ce a ajuns la tine? Cum ai desc
operit-o?
 Mi-am dat seama că ele trebuie să fie comunicarea verbală
 și non-verbală, trebuie să fie în congruente.
 Întotdeauna, adică congruent.
 Un anume, acel eveniment din viata mea care pe mine m-am
 invatat in ultimii ani, am inteles si am avut o revelatie.
 Ne-am văzut, m-am credut, ca am adicăut un shop cu el ca am
 adus eu memoria.
 Amnezie.
 Am fiert in o ară, am caudat pe de acea...
 Da, se intampla.
 De ce stim-ul?
 Da.
 Dar de fapt am avut revelatia ca respectiva persoana care m
-acuzat pe mine,
 si chisca de la discrepanj, era o registrare, chiar.
 Din nou, nici nu se poate auzia pentru ca era muzica, de b
iciac.
 Dar in biciac am zis niste cuvinte pe care eu, in nume la
 ce am simtit si ce am vorbit,
 apoi nu mi-am iminiat si eram acuzata ca vincinoasa.
 Și nu înțelegeam unde e diferenta. Deci eu nu pricepe că eu
 nu le-am spus.
 Am acceptat că le-am spus în ideea în care se fac nevidică.
 Nu, în stare emoțională, în stare puternică emoțională, ra
țiunea scade.
 Dar, de fapt, linguajul meu nu-a înverbali transmitea cele
 cuvinte.
 Pe harta respectivă, eu nu aveam sent din nou înverbali.
 Evident.
 Pentru mine înseamnă, dacă eu nu le scoc pe goere, nu e gre
u.
 Nu înseamnă... da, bravo.
 Bravo, bravo, bravo.
 Dacă nu le-am spus verbal, nu înseamnă că nu le-am gândit
 sau le-am transmis.
 Brav, așa este.
 Pentru ceilalți. Eu le-am stopat undeva...
 Bravo, bravo, bravo. Înțeleg.
 E ca atunci când vine soțul acasă și zice, bunăsoara, soție
.
 Și soția spune, hîm.
 Și soțul întreabă, da ce-i cu tine? E ceva în regulă?
 Nu.
 Are sens? Crezi că un soț inteligent o să creadă răspunsul
 ăsta? Nu. E la fel și cu situația ta. Spunem mult mai mult
 decât cuvintele pe care le scoatem pe gurițe.
 La fel cum putem să spunem bine, asta a fost un caz în care
 ai spus lucruri care e porabil în alb, erau ușor agresive.
 Le-ai transmis.
 La fel de ușor putem să transmitem lucruri faine fără să sc
oatem un cuvânt.
 Pentru o singură privire, pentru un singur gest, pentru un
 singur atingere.
 Suntem cuvântului, suntem cuvântului, suntem cuvântului,
 suntem cuvântului, suntem cuvântului, suntem cuvântului,
 suntem cuvântului, suntem cuvântului, suntem cuvântului,
 suntem cuvântului, suntem cuvântului, suntem cuvântului,
 suntem cuvântului, suntem cuvântului, suntem cuvântului,
 suntem cuvântului, suntem cuvântului, suntem cuvântului,
 suntem cuvântului, suntem cuvântului, suntem cuvântului,
 suntem cuvântului, suntem cuvântului, suntem cuvântului,
 suntem
 apăți pe butonul ăla, știți că se dă pe silențe automat, se
 oprește și mă uită în continuare lără.
 Subtil, la omul ăla ajunge, tu ești important pentru mine,
 o să stai aici pentru tine, nu știu, contează cine mă spună
, poate să fie președintele.
 Tu doar asta ai prins? La modul 1-2 ai fost cu noi?
 Non-verbală, încurajare non-verbală din cap, zâmbet, curios
itate, atitudinea din spatele construirii raportului, raport
, pacing.
 Încurajare verbală. Da, înțeleg, știu cum e. Dacă aș fi în
 locul tău, aș face la fel. Vă țineți să aminteți?
 Toată asta crează conexiuni.
 Și vulnerabilizarea.
 Nimic nu crează raport, mai rapid, ca vulnerabilizarea.
 Cum?
 Să nu te ferești că ești om și că greșești.
 Oamenii știu, toți.
 Știm la nivel subconștient, nu o să o exprimăm rațional,
 dar toți știm că nu suntem perfecți.
 Asta înseamnă că știm că suntem vulnerabili, iar, fiind to
ți că suntem vulnerabili,
 ne vom regăsi oamenii care acceptă că sunt vulnerabili, făr
ă să se ascundă.
 Îi vom admira fix pe aia care își dau voie să fie vulnerab
ili
 și nu fac un caz din asta, pentru că și nu ne-am dorit să
 fim ca ei numai că încă nu ne dăm voie.
 Cum vrei tu? Cât timp ești congruentă nu mă interesează.
 Eu îți dau un exemplu, non-verbal,
 când lucrez cu un client sau cu un coleg în față,
 am momente când sunt atât de intens în raport cu el,
 încât simt la modul cel mai apropo ce simt el.
 Știu că nu sunt ale mele,
 dar simt ce simt el.
 Vulnerabilitatea înseamnă că îmi dau voie să simt.
 Îmi să te rog să ne dai către tale,
 pentru că așa nu e cum e rău să te zic.
 Înțeleg perfect.
 Că te zic că cu telefonul am făcut o lasă,
 a zis că funcționează.
 Serios, doar asta funcționează întot ce v-am zis?
 Glumesc, glumesc!
 Cara asta vezi nu-ti?
 De aici te rog ca nu mai ai.
 Cu drag, pentru asta sunt aici. V-am spus, sunt aici sa va
 dau din toate exemplele mele
 si din tot ceea ce am facut eu sau fac mai putin bine, va
 spun vo'o ca sa faceti altfel.
 Bun, apropo de vulnerabilitate, nu stiu daca v-am spus data
 trecuta, tot asa ca si carte si lectura fantastica din
 punctul meu de vedere,
 puterea vulnerabilitatii alu' Brené Brown si darurile imper
fectiunii.
 Sunt încărcate pe...
 Sunt încărcate pe... da.
 Unele sunt încărcate, altele nu.
 Unele se găsesc, altele nu.
 Dar vă recomand pe Brenne Brown este
 cea care din punct de vedere științific
 documentează și dovedește
 și încurajează și arată ce înseamnă de fapt curajul.
 Pentru că vulnerabilitatea
 când o acceptăm și o exersăm
 la nivel de lipsă de control
 și acceptare că sunt perfectibil
 lasă loc să apară curajul.
 Nu există curaj din mască.
 Asta e diferența clară.
 Premis în LEP pe care o aveți pe fără,
 în care îl văd, în care îl văd,
 în care îl văd, în care îl văd,
 în care îl văd, în care îl văd, în care îl văd,
 în care îl văd, în care îl văd, în care îl văd,
 în care îl văd, în care îl văd, în care îl văd, în care îl
 văd, în care îl văd, în care îl văd, în care îl văd, în
 care îl văd, în care îl văd, în care îl văd, în care îl văd
, în care îl văd, în care îl vă
 E perfect. Gresesti. Fuck it.
 Aia înseamnă acceptarea vulnerabilității. Am greșit și nu m
ă dau de pereți.
 Un om care are impresia că este perfect și nu acceptă că e
 vulnerabil, va intra în depresie când gresește.
 Asta e diferența clară. Premisă în LEP pe care o aveți pe
 foi sau mă rog, poate vă ajut să aminte dacă nu aveți foile
 la voi.
 Nu există eșec, există doar feedback.
 Oamenii care gândesc așa sunt oameni care își dau seama că
 nu sunt perfecți și acceptă.
 Atunci când greșești și zici, bă, am greșit, interesant,
 acum știu altceva, în momentul ăla exersez vulnerabilitate.
 Cureodâm vă, să fac o conversare.
 Te rog.
 De altă cheară, la mai multe, se poate mai bine, nu știu d
acă v-am zis de care ați pot,
 ne povestea la un moment dat, în un moment dat, despre o
 situație de la ea de la felii,
 exact ca totul, în exerciții de vulnerabilizare, și parte
 de noi, și parte de ea.
 Mulțumim.
 Împărtășerea lucrurilor intime care poate am fost educați
 să le țin doar pentru mine, pentru că ar putea să constitu
ie muniție pentru cei care vor să-mi facă rău, arată că de f
apt am curaj să mi-asum că sunt vulnărabili.
 Dar chiar constituie muniție?
 Da. Nu, poate constitui muniție și în momentul în care ești
 conștient că poate constitui, dar nu-ți pasă, pentru că tu
 știi cine ești și cum ești și ce ești, cum?
 Nu mai e muniție.
 pentru că nu mai are cum să te atingă.
 Înțelegi? E muniție doar cât timp te temi de ea.
 Cât timp nu te temi de ea, nu mai are cum să fie muniție.
 Poate să fie tentat, tentant.
 Poate să fie folosită, poate să fie tentative.
 Dar nu va mai ajunge la tine, pentru că nimeni, cum spunea
 la începutul orei,
 nu are cum să te atingă sau să-ți facă ceva fără ca tu să
 permiti.
 Dar ajungem, le luăm părând.
 Dar apropo de vulnerabilitate, că nu am auzit să amint în
 timp ce vorbeam, oamenii care exersează vulnerabilitatea
 sunt oameni care acționează indiferent că sunt siguri de
 rezultatul pe care îl au în așteptarea sau nu.
 Aia sunt oameni care exersează vulnerabilitatea.
 Oameni care nu exersează, ca exemplu, mă îi cer eu un
 exemplu concret,
 sunt oameni care știu ce-și doresc și nu se duc în direcția
 aia de teamă să nu piardă, să fie descoperit, să greșească,
 să nu iasă din prima, ci-or zice alții.
 Aia sunt oameni care nu exersează, care își postrează masca
 de eu n-am nevoie de asta, de fapt, în sfântul meu îmi do
resc fix asta.
 Aia sunt oameni care nu exersează și nu-și acceptă vulner
abilitatea.
 Ghiștii ce? Nici n-o să obțină ce-și doresc, contraintuitiv
.
 Ce nu știu dacă v-am spus, dar o să vă repet probabil până
 la finalul cursului,
 atitudinea de
 deschidere în fața propriu-i vulnerabilități vine la pachet
 pe lângă curaj și încrederea întrenată,
 vine la pachet cu o libertate infinită.
 Că nu mai e de ce să te ferești când, știi că,
 viața e așa cum e.
 Mai țineți minte formula aia?
 V-am dat o formula acum o lună, trei săptămâni.
 Legată de
 realitate.
 Mai știți?
 Asta e realitatea în care trăim toți. Nime nu are acces la
 ea.
 În contextul în care eu mă dau voie să-mi trăiesc vulner
abilitatea, contextul e aici.
 Asta e realitatea în care trăim toți.
 Nimeni nu are acces la ea.
 În contextul în care eu mă dau voie să-mi trăiesc vulner
abilitatea,
 contextul e aici.
 Cel mai important este ceea ce cred eu
 Despre ceea ce simt și despre context. Nu contextul conteaz
ă. Nu realitatea contează.
 Ceea ce atitudinea mea față de ceea ce simt și față de ceea
 ce e în jurul meu.
 De-aia zic că nimeni niciodată din exteriorul tău nu o să
 poată să creeze ceva în interiorul tău,
 pentru că nu este fizic o legătură între tine și ceilalți.
 Când oamenii îmi spun, bă, dar țara asta mă face așa,
 familia mă face așa, prietelii mă fac așa, eu sunt cine
 sunt pentru că uite-te în jurul meu pe cine am.
 Eu aud degrevoare de responsabilitate, pentru că nu există,
 nu ai cum, e filtrat tot.
 Ceea ce contează este reprezentarea mentală, despre ceea ce
 trăiește.
 Și din fericire sub controlul cuia asta.
 Serios? A voastră, da.
 Pentru că bebelușii nu au gânduri.
 La nivel de cum le avem noi. Bebelușii nu au...
 între 0 și... nu știu să-ți dau cife exacte, că nu special
izam pe asta,
 dar știu că între 0 și 7 ani, de obicei, partea auroraț
ională nu e formată.
 Neocortexul nu e activ, anatomic e acolo, dar nu e activ.
 Și bebelușii sunt din punct de vedere al unilor cerebrale
 în teta.
 Teta este cea mai sugestionabilă perioada lor.
 Pentru că neavând rațiunea să pună sub senul întrebării cee
a ce primezi din exterior,
 tot ceea ce este în exterior intre direct aici
 și le crează harta mentală.
 Și pe partea... ei nu o filtre, nici nu.
 Ei văd realitatea așa cum e?
 Nu, ei văd realitatea așa cum le este dată.
 Și cum le rog?
 Părinții, frații mai mari, educatorii, bunicii, unchi,
 familia, grădinița,
 este ceea ce pentru ei este stimul extern, corect?
 Însă acest stimul extern, familia, grădinița, prietenii mic
i, mama, tata, frații mai mari, au la rândul lor o hartă
 mentală?
 Harta mentală.
 Mă refer la belterușii ale ei.
 Ei nu înțeleg. Exact.
 Când nu mai ai moarte.
 Exact.
 Deci nu au gândă.
 Nu. Asta înseamnă că acceptă tot ce vine spre ei fără să
 pună la înduială.
 De ce e realitate? Așa cum e?
 Ei au acces la stimul extern pentru ei fiind familia și tot
 ceea ce este în jurul lor ca să îi protejeze pe ei.
 Iar acest stimul extern are propria hartă mentală filtrată
 de propriile lor filtre.
 După 2 ani încolo, dintre ce am înțeles și am citit, începe
 să-și dea seama că e o persoană diferită.
 Când apare acea înțărcare, zic bine,
 nu e o pasiune de a mea, dar citesc și mai apare informații
,
 începe să-și dea seama că e o persoană diferită.
 Când apare acea înțărcare, zic bine,
 nu e o pasiune de a mea, dar citesc și mai apare informații
,
 începe să-și dea seama că e o persoană diferită.
 Când apare acea înțărcare, zic bine,
 Când apare acea înțărcare, zic bine, că tu ești eu, eu sunt
 tu, noi suntem separați, avem...
 În momentul ăla, pentru că copilul nu are filtre, îi creeaz
ă copilului pe harta lui, la tent, îi creează teama de a fi
 pe cont propriu.
 Că copilul pică și tu te agiți că copilul a picat, îi
 transmzi prin emoția ta, îi transmzi copilului că să-ți fie
 frică când pici. BAM! Regulă! Și intre aici.
 Când pici... Evident! Evident! Copiii, bebelușii, cum zice
 Ana, își construiesc harta mentală în funcție de harta
 mentală celor care îi educă.
 Cum o demonstruiesc din gol? La nivel de metafor, harta
 mentala copiilor, cand se nasc e alba.
 Exista. Ea exista, harta lor mentala. Dar e goala, e zero.
 Ce punem pe ea, ce-si pun ei pe ea, tine doar de cei care i
i educa.
 Revenind la adus, cum scap eu de niste programe impagrate
 de maica mea, o panicoasa si uficoasa, un limita mea care
 nu reconstantizezi?
 Dacă nu le conștientizezi, cum știi că vrei să scapi de ele
?
 Dați un pic căldura, că-i frig.
 Nu-mi dau seama că îmi vezi bine, dar o mă scăia că-i pan
icoasă de ce când...
 Nu, nu am înțeles. Vrei să le schimbi, dar nu știi care
 sunt.
 Nu am groasă. Când simț eu am groasă, nu știu de unde vine.
 Și o simți din senin sau în anumite contexte?
 Nu le trebuie. Nu știu.
 Nu, dar în sensul că o simți într-un anume context sau o
 simți din seninst îndâmpat?
 Are sens întrebarea?
 Trebuie dacă e triggeruită de ceva.
 E provocată de un context?
 Ok.
 Vorbim azi.
 Despre...
 Programe pe care le prelom de la alții,
 despre...
 Emoții care nu ne aparțin
 și despre cum să le dezactivăm, chiar dacă ne aparțin nouă,
 vorbim astăzi și mâine.
 Și tot restul cursului. Vom intra din ce în ce mai mult în
 interiorul nostru ca lume,
 pentru că, dacă ați observat, am început cursul de NNP,
 cu modul 1 care era despre exterior, despre ceilalți cum
 comunicăm, cum influențăm, cum construim,
 Întrebări dacă sunt de la modulul trecut, de orice fel, ce
 ați, ce vi s-a părut interesant, ce ați testat?
 Există o carte care să-ți descrii emoții?
 Brenner Brown la fel vorbește foarte mult despre emoții
 Și o să mai sunt câteva foarte bune, dar o să-ți spun pe
 parcurs că acum îmi scapa titlu
 La ce te-ar ajuta?
 Dacă credeai că mă fac că nu...
 Te înșelai!
 Mi-ai înțeles de ele, am descoperit că...
 Atât de mult ne-am blocat de mult, că nu zic...
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Pentru ce?
 Așa poți să zic simt.
 Și se ar putea, cred că cu modulul trecut, să țin culor.
 Ne identificând numele emoției, am transformat-o în culoare
.
 De ce apără să lucrez eu cu codul meu de culor?
 Că dacă vreau să cer un feedback de la restul, parțialii nu
 înseamnă cu nimic.
 de a combina sistemele de reprezentare.
 Se numeste sinestezie
 și vorbește despre capacitatea de a auzi culori,
 de a gusta emoții și de a mirozi sunete.
 Ca exemplu, dacă pentru tine emoții le au culori,
 mie nu îmi spună decât sinestezie și e perfectă regulă.
 Dați un pic mai cald că nu înțeleg de ce-i frig.
 Sau dacă mult, chemă pe colegul de la pază.
 O să vorbim despre emoția așa mâine,
 dar mă bucur că ți-ai dat seama că există.
 Asta e bine. Aia ai avut o surpriză.
 Îmi dau seama că eu pot să descriu evenimente,
 pot să chiar nu sunt nimic neapărat dorințe, obiective,
 În momentul în care am fost întrebat, da, ce simți?
 Colegul cu care facem exercite, spunea, ok, nu punem nici
 cea ce tu nu spui, cum ar trebui să mă simți?
 Nu e nimeni în măsură să spună cum ar trebui?
 Nu, nu, nu. Era ideea de, mă dăm pe simțiuri, să descriu
 lucrurile spăti. Deci n-am reușit.
 N-ai reușit să descris sau n-ai reușit să identifici că sim
ți?
 Că e diferența.
 Nici că simți, nici că nu.
 Și atunci de unde a venit surprinza?
 Ai spus că a fost o surprinză?
 De unde a venit surprința?
 Mă rog, se pare că simți.
 Se pare că simți, mă rog.
 Ok, bine. O să investigăm pe parcursul modului care urmează
.
 și nu pot să te da o veste bună,
 o să ai surprize din ce în ce mai mari.
 În sensul bun.
 Dar faptul că ești deschisă la surprizele astea,
 e ceea ce contează.
 Sper că
 se găsească răspunțiile pe care nu le-am găsit până acum.
 Și de așa le cauți de ceva.
 Doar faptul că le cauți e foarte valoros în sine.
 Bravo.
 Ok.
 Ce ați facut de ultima oară? Ce ați implementat? Ce ați
 testat?
 Ce premisă ați observat? De la modul 1 până la modul 3?
 Care premisă nu vă place?
 Că știu că de-a trecut am avut discuție cu pregături la
 premise care asta n-are cum.
 Care ați testat-o, care ați verificat-o, care în continuare
 nu vă place?
 Că sunt curios.
 Da, Andreea.
 Rămascării pe fel de stăpă?
 Doar așa, prin un moment dat. Fiecare reacționare...
 E și eu încălătoria...
 Dar, formind, adică aflând de premisul ăsta, am început să
 încerc să se evaluate acest comportament.
 Ok, vorbim de la premisul acesta, totuși cât de nervos s-a
 puținat și cromul ăla.
 Și atunci, încercați cumva, nu știu dacă neapărat, până la
 urmă, ce poate,
 nici la idee ce tu l-ai de produsul pe ce poate, dar cumva
 în mintea mea, încercați să mă pun în loc cu muncitorul
 respectiv.
 Și ok, și eu, acum dacă mă uit așa de volițial, și aș vrea
 doar să-mi fie mai cumot, atunci a intenția lănără
 Despre asta e vorba.
 Despre asta e vorba.
 Despre asta e vorba.
 Și atunci am început să, ca să echivalez frustrarea asta,
 am început să-i spun patele ce se recunoște.
 Ca să echivalez frustrarea, am auzit bine?
 Da. De-acolo să balancez faptul că eu aveam frustrarea aia,
 am făcut o setă, o cheiie, n-avea neapărat cu mine ceva.
 E regulă, nu-ți rușiți, sunt artificii. Sunt artificii, nu
...
 Da, nu-ți va credeam.
 Am cerat să facă cuțința de recunoștință pentru partea,
 omul acela face chestia și zâmbul acela se face și chestia,
 chiar dacă nu e neapărat.
 Adică, de mult, cât aș fi eu.
 Ok, super tare. Are sens ce zice Andrea?
 Ce zice Ariadna?
 Am înțeles eu la nivelul de atestă manunță pentru a înțele
ge amătățarea săgătări,
 o anumită, la când nu le-a acceptat.
 Am zis că nu am zis că nu am zis că nu am zis că nu am zis
 că nu am zis că nu am zis că nu am zis că nu am zis că nu
 am zis că nu am zis că nu am zis că nu am zis că nu am zis
 că nu am zis că nu am zis că nu am zis că nu am zis că nu
 am zis că nu am zis că nu am zis că nu am zis că nu am zis
 că nu am zis că nu am zis că nu am zis că nu am zis că nu
 am zis că nu am zis că nu am zis că nu am zis că nu am zis
 că nu am zis că nu am zis că nu am zis că nu am zis că nu
 am zis că nu am zis că nu am zis că nu am zis că nu am zis
 că nu am zis că nu am zis că nu am zis că
 sa-mi faca mie rau.
 Si chiar daca ar fi intentia lui sa-mi faca mie rau,
 in spatele intentii de a face mie rau,
 e tot o intentie pozitiva.
 Cand te concentrezi pe intentia omului pozitiva,
 pentru ca e acolo,
 nu mai ai cum sa iei personal comportamentul lui,
 pentru ca nu are legatura cu tine.
 Iar asta te degreveaza de responsabilitatea de a reacciona.
 Adica, renunti la niste energie pe care o consumai.
 Nu o sa reusesc din primul.
 dar faptul că testezi, exercezi și te antrenezi, e sufic
ient.
 Exemplu, atunci când sunt foarte obosit, am tendința de a m
ânca prostii, junk food.
 Când sunt cu Cristina, e o problemă dublă.
 Nu numai că mănânc prostii, dar am pe cineva care mă ceartă
 că mănânc prostii.
 De multe ori, pana sa implementez si sa integrez premisa
 asta, ma ofticam ca de ce ma cearta Cristina ca ma nand
 prostii,
 in loc sa ma accepte ca s-o bosit, sunt lesinat de somn de
 5 ce am facut eu, lasa-ma in pace ca...
 Pana cand am stat si m-am intrebat, ba, de fapt ce urmare
ste ea? Care e intensia ei pozitiva de ma cicaleste pe mine?
 Care e intensia pozitiva unui om care te sufoca? Aparent. R
aspuns, sa ma protejeze pe mine.
 Pe termen lung. Pe termeni si mai lung. Sa-i fie ei bine ca
 sunt eu in regula.
 Observe o intentie din spate. Are senzandrea?
 Cand am inteles asta, comportamentul ei nu m-a mai daranjat
.
 Pentru ca intrebam, ok, de ce face asta acum?
 Pai un raspuns ar fi ca, ok, asta e bine. Pentru mine. Si m
-am relaxat.
 In continuare, comportamentul e acelasi.
 Nu că eu știu că nu are legătură cu mine, ci în spatea e
 alimentat de o intenție pozitivă, mă face să nu mai reacț
ionez.
 Și mâncai din niștit ce-am făcut în ziua?
 Nu că mâncam din niștit. Ba nu, chiar o ascultam, ziceam ok
, are sens ce spui, sau îmi vedeam de treaba mea sau cumva
 negociam.
 Bă, lasă-mă acum, că să obiuzui, mi-e poftă de chestii, eu
 sunt gurman. Eu nu mănânc de foame, v-am mai spus, eu mănân
c de poftă.
 Nu mănânc, dacă am viderul plin cu ce mâncări vreți voi, d
acă mi-mi e poftă, eu nu mănânc.
 Am avut zile în care am mâncat de loc, doar că nu mi era po
ftă nimic.
 Fiecare cu stulul lui.
 Nu sunt singur, știu.
 Știu, știu.
 Deci, Cristina face de mâncare astăzi o super mâncare de
 care mie mi era poftă, mâine dimineață nu mai e valabil.
 Și da-i seama, crize.
 Dar ce am făcut ea toată ziua, am gătit ca să mănânci doar
 o zi?
 Și eu îmi comand o pizza, că îmi trebuie pizza cu stul lui.
 Și îți dai seama, scandal. Dar ea avea dreptate, în primul
 rând știam că a țiat pe harta ei și 2. îmi am dat seama că
 intenția ei pozitivă este de fapt tot protecția sau mă rog,
 e tot în favorea mea și m-am dezactivat.
 Că se întâmplă că atunci acea intenție pozitiva e ambalată
 într-un ambalaj.
 Dă-mi un exemplu că abstract nu știu da ce te refer.
 Și se uite la tine și-ați faca o ordinată, auzi bai.
 Judicativ.
 Da.
 E același lucru, intenția tot acolo e.
 Tu poți să te lași deranjată de comportament, de ambalaj,
 de reacție, adică să...
 Bă, dar ce mă privești așa ca și cum sunt ultimul om că măn
ânc un șucet?
 Sau că beau o bere?
 Sau poți să nu iei personal pentru că știi că reacția lui
 are legătură de fapt cu ce?
 Cu harta lui mentală. Nu cu tine.
 Observați cum se leagă premisele?
 În spatele fiecărei o comportamentă o intenție pozitivă, o
amenii reacționează în conformitate cu harta lor mentală, ad
ică cu ceea ce filtrează ei de acolo la dă-ncolo, nu cu tine
.
 Orice reacție a oamenii la cea ce percep la tine, nu are
 legătură cu tine pentru că tu pentru ei ești aici, stimul
 extern.
 Cei de aici-ncolo este filtrat și asta este reacția lor. Râ
ul față de tine este reacție și e filtrată, nu are legătură
 cu tine.
 Dar poate fie o intensie cu o scoala de casa lui, dar nu po
ate fi rau.
 E doar un beneficiu, dar credeam ca poate...
 Da, si tu esti foarte vulnerabil si atunci e foarte greu sa
 remunci la raport, da?
 Concret la nivel macro, da un intent înainte, ca Hitler.
 Ca asta a inventat, vezi că e o intenție pozitivă.
 Vă îndrepteam toate oameni și vezi că nu știi.
 Nu o să-ți placă răspunsul meu.
 Hitler a fost plin de intenții pozitive.
 Că pe asta e voastră.
 Bravo! Despre asta e voastră.
 Nu, nu, nu, nu.
 Nu, nu, nu, nu.
 Nu, nu, nu, nu.
 Nu, nu, nu, nu.
 Despre asta e vorba.
 Și a convins și pe mulți alții, pe harta lui mentală, mafio
ată, malefică.
 Cum vrei tu să-i spui, interpretată de noi ceilalți, pentru
 el a avut sens.
 Scopul lui mai mare decât el era să creezi o rasă superioar
ă.
 Dar pentru asta am sacrificat oamenii.
 Eu am referat la faptul care nu ai de ales.
 Adică oamenii aceia care, pe asa, au intente de pozitivare,
 au luat, au luat, au bagat in lată, ei nu au avut de ales.
 Am înțeles că atunci când de cum nu este cineva, și are o
 interesă foarte mare într-a ta și persoana respectivă nu e
 ecologică cu tine?
 Ai de ales, da. Trebuie să cercăți în mintea ta ca să poți
 să ieși de acolo.
 Și el își urmărește. Asta e intenția lui pozitivă, să-i fie
 lui bine.
 Că te manipulează, te agresează, îți face rău, dar scopul
 lui nu e să îți facă rău, ci să-și facă lui bine.
 Când înțelegi asta, nu mai e personal comportamentul și nu
 mai e un personal comportamentul, nu mai te consumi. Corect
?
 Energia pe care o foloseai ca să te consumi, acum o poți să
 folosești în altă parte.
 Adică să găsești moduri creative fie de a te distanța, fie
 de a-l influența, fie de a-l convinge să înceteze comport
amentul ăla.
 Dar dacă nu ești din paradigma în care are ceva cu mine,
 sau e rău, e cretini, e nebun, e imbecil, vrea el să nu șt
ie,
 când nu ești de acolo, îți vei consuma energia în a te ro
pta cu el.
