 Am lungit pauza. A fost pauza mare deja.
 Bun.
 M-au iti intrebat in pauza, au venit niste intrebari foarte
 faine
 si vreau sa...
 Așa foarte pe scurt sa va zic 2-3 cuvinte inainte sa trecem
 mai departe.
 Să vă dau un exemplu de ce înseamnă această abstractizare.
 Super scurt, super banal, într-un fel.
 Hai să luăm un cuvânt cât mai concret, care reprezintă ceva
 concret.
 Și mi-a trecut mie prin minte și am dat exemplu mătură.
 Mătură. Un obiect, ceva concret.
 Dacă te întrebi ce faci cu mătură, care e curățenie.
 Curățenie ar fi un nivel de abstractizare mai ridicat al cu
vântului mătură.
 Mătură...
 Mătură, nivelul următor de abstractizare ar fi curățenie.
 Dar deasupra de curățenie, care ar fi abstractizarea lui
 curățenie?
 Puritate.
 Dar deasupra de puritate, ce ar fi mai sus decât puritate?
 Lumină, de exemplu, zice cineva.
 Înțelegeți?
 Ăstea, lumină și mătura
 sunt pe aceleași fir de abstractizare.
 E, gândiți-vă, ce e mai ușor pentru mintea noastră
 sau mai exact, la care dintre aceste cuvinte mintia este
 mai funcțională
 și la care începe deja să intre într-o fază de oprire.
 Mătura îi dă minții o grămadă de scenarii pe când cuvântul
 lumină duce mintia într-o altă fază de funcționare.
 Deci, stai un pic, e o metafora, ce e?
 E o lumină fizică, e o lumină...
 Dacă mă duc dincolo de lumină, ce ar fi?
 Spiritual, spirit, Dumnezeu, nu?
 Deci, mătura și capătul celălalt al abstractizării?
 Conștiință, Dumnezeu, zic cum vrei tu, nu.
 Să-i simțiți?
 Asta înseamnă abstractizarea aia
 pe care o faci tu cu mintea întrebând partea.
 Există alte metode de a ajunge acolo în care nu mai discut
 cu partea, ci pur și simplu metoda în sine zice așa.
 Ia un obiect concret și abstractizează înțelesurile acelui
 obiect până la maximul de abstractizare pe care îl poate m
intea ta.
 Și o să vezi că atunci mintea se oprește că nu mai are cum
 să țină.
 Nu, dute dincolo de Dumnezeu, poftim.
 Abstractizează Dumnezeu.
 Să ziceți că îți trebuie un efort și mintea se cam oprește
 acolo.
 Există abstractizări și dincolo de Dumnezeu.
 Dar mintea se cam oprește.
 Poți să înțeleg, dar doar cu o minte oprită.
 Doar prin trăire, prin experienție experiențial, nu
 conceptual.
 Asta este de fapt principiul acolo.
 Și filosofia de exemplu merge pe acest principiul al găsir
ii nivelurilor celor mai abstracte ale unui concept concret.
 Și atunci experiența pe care tu o ai este una de, ok, nu
 mai pot să pun etichete, dar hai să văd dincolo de etichete
 ce-i acolo.
 și în momentul ăla accesez tările esențiale.
 Core Transformation facilitează asta prin întrebarea către
 parte, prin intuirea acelui răspuns venit din inconscient,
 din subconscient.
 E mai simplu.
 Te rog.
 Marius, îmi place cum descriptul foarte profund și în det
aliul lucrurilor, cum ne da și Erid, câteva idei, cum să asc
ultăm primul gând și așa mai departe, pentru a lărgi un pic
 harta mentală.
 Cum m-ai învățat-o acum partea? Adică, băi, o chemânez la
 parte, cum să o văd în interiorul meu, cum am un pic o
 dificultate să vizionez ceva, nu știu, cum să o înțeleg
 diferit față de cum am înțeles-o până acum.
 Mm-hm, mm-hm, mm-hm, ok.
 Confuzia apare de la faptul că noi, când mă întrebe asta,
 iești și suntem în într-o stare în care funcționează mintea
 rațională-conștientă.
 Dacă mă ai întreba, cum îmi dau seama care este un scaun?
 Păi, eu zic, păi vii atent, are patru picioare, un spătare,
 are o chestie.
 Adică ții-l descriu cu ceea ce este el, și mintea rațională
 îl poate înțelege.
 Dar ca să înțeleg ceva ce nu există fizic, trebuie să fiu
 într-o stare interioară specifică a celui nivel de funcțion
are al minții.
 Poți să vim un pic aici, te rog?
 Ieri v-am dat exemplu cu linia timpului.
 Și ieri nu mai știu.
 E vreo linia timpului aici pe podea și a lăsat-o cineva de
 când au...
 Dar dacă închizi ochii... Ia închide un pic ochii.
 Și du-te în acel moment în care colegii tăi au lucrat linia
 timpului
 linia timpului și-au pus linia timpului pe podia și viața l
or din momentul în care s-au născut
 Adolescența lor, evoluția lor, măturizarea lor, creșterea l
or, pentru ei a reprezentat
 acel fir de lumină așezat pe podia. Și poți la rândul tău
 să te uiți și printre
 acele zeci de liniale timpului,
 să cauți și linia timpului tău.
 Și să-mi arăți cu mâna unde vezi linia timpului tău.
 Și aici.
 Ok, mulțumesc. Deschid de ochii, revin aici.
 Ce s-a întâmplat?
 Băgându-l, schimbându-n tonul vocii,
 inducându-i oșoară trănsă,
 pentru el a devenit foarte evident că linia timpului lui e
 acolo.
 Dacă îl scot de aici și îi zic
 ce părere ai de parchetul ăsta?
 E un parchet fain, e un lemn nobil, e ceva de calitate
 oare cam ce gramaj crezi că are, cam cât ar cântări o lame
le de parchet din asta?
 Am putea să le dăm...are și fisuri?
 A, uite, fii atent acolo cum e. E cam nașpa, da?
 Dar dacă te uiți, o placă din asta are un metru și un pic,
 lățime de 20 de centimetri, da, sunt interesante.
 Mai vezi linile timpului?
 Nu.
 Înțelegeți ideea?
 Ca să pot să văd ceva ce nu există, trebuie să stau să fiu
 în starea interioară de transă.
 Ca tu să citești o poveste.
 Tu trebuie să intri în sta...
 Ai citit vreodată copilului tău o poveste?
 Da.
 Ai avut senzația că parcă vezi lucrurile din povestea aia?
 Dar asta pentru că ți-ai dat voie.
 Ei, imaginează-ți un alt om care nu vrea să intre într-aia
...
 Nu contează de ce.
 Frici, dorință de control.
 Citește-mă, castelul de clăștar are un acoperiș pe care str
ălucește
 și calul în aripat a urcat până la nivel...
 Ce prost e.
 Nu există cal în aripat, nici castel de cleștar.
 Înțelegeți?
 Diferența între ăstea două este
 mintea funcționează în protocolul ei rațional
 sau mintea funcționează în protocolul ei de căutare trans
generativă, da?
 Deci, căutare generativă interioră.
 Dacă eu dau voie minții să funcționeze în spațiul acesta de
 dincolo de rațiune, pot să întâlnesc partea.
 Crec că eu căutam să vă dă rațională.
 Tu căutai cu mintea rațională.
 E riniche pe mâne de unde o văd sau cum mă raportează.
 Eu îmi amintesc când aveam 15-16 ani, când am început eu să
 studiez meditația și să găsesc tehnici din astea de autoc
unoaștere,
 Scrieam în cărții lălea, erau puține cărți pe vremea aia și
 traducele nu erau foarte exacte,
 zicea, trebuie să privești în interior.
 Și ce făcea Marius de 15-16 ani? Îmi chinuiam ochii să mi-
intorc să privesc în interior.
 Pentru că așa scrieam carte, știi?
 Fără să-mi dau seama pe vremea aia că era o metaforă despre
 interiorizare,
 de a fi doar atent la interiorul, la gândurile mele.
 Dar zicea, privește în interior.
 Cum n-ai vazut, privesc in interior? Cum isi intorc astia
 ochii?
 Intelegeti?
 Imageria este un proces mental.
 Dar fiind mental, mintea are doua faze.
 Faza rationala si faza ir rationala.
 Imageria, eu pot sa-mi imaginesc, sa inchid ochii si sa-mi
 imaginesc sala asta de curs,
 sau pot să-mi imaginez sala de curs cu liniile timpului
 care nu există.
 Și atunci mintea, deși este imaginație în ambele variante,
 una poate să fie o imaginație rațională și alta poate să f
ie o imaginație irrațională.
 Dacă îmi imaginez aici un cal în aripat, este imaginație ir
rațională.
 Dar dacă îmi imaginez că vine nenia de la bar și întreabă
 cine dorește cafea,
 este o imaginație rațională.
 pe noi ne interesează procesul irațional al imaginației.
 Ok?
 Suntem aici.
 Drag.
 Da, bineînțeles.
 Da.
 Ok, deci asta înseamnă să comunic cu mintea mea irațională,
 să o lasă funcționeze,
 pentru că ea reprezintă, de fapt,
 mult mai mult din ceea ce sunt decât mintea rațională.
 Procesele raționale sunt foarte puține, foarte mici, au un
 impact infim asupra vieții tale.
 Și atunci de ce... de ce... ăstea sunt parca principalele?
 Procesele raționale parca sunt principalele.
 Asta s-a întâmplat acum 10-12 mii de ani,
 când omenirea a exersat starea de conștiință obiectivă.
 De conștiința asta pe care o trăim acum, în starea de veche
.
 Până acum 12 mii de ani erau foarte rare momentele astea.
 Oamenii își trăiau ziua, trăiau zilele,
 într-o stare de transă.
 Starea asta de a fi lucid, rațional, era o stare foarte rar
ă.
 Majoritatea oamenilor, în majoritatea timpului,
 era într-o stare ca și cum ar visa, poftim.
 Încet încet religia care a apărut atunci,
 religia a fost mecanismul social
 prin care ne-am antrenat starea de vigilantă,
 vigilență, de conștiență.
 De ce? Pentru că în starea aceea
 în care eram conectați cu inconstientul nostru
 făceam o grea de prostii.
 Pentru că era dominarea umbrei,
 venia la suprafață, eram foarte agresivi.
 Și atunci, încet încet s-a format această idee de a
 întreține prin voință
 capacitatea asta de a ne autocontrola.
 Procesul de autocontrol a fost cel care ne-a făcut să avem
 o minte super conștientă și super lucidă.
 Dar, dar, la un moment dat, șamanii acelor vremuri, inclus
iv preoții acelor religii,
 și au dat seama că omul nu poate să stea doar acolo.
 Și erau sărbătorile, erau momente de revenire în inconst
ient.
 De aia, la sărbători, sunt sărbătorile acelea religioase,
 în care se costumau, dansau, erau sărbătorile bahice,
 în care își permiteau să bea toți, să îmbătau, făceau orgii
.
 rolul era de reconectare cu inconscientul, pentru că altfel
 exploda.
 Deci, nu puteam să stăm în starea asta mentală.
 Și în prezent, faptul că noi nu mai ne întoarcem în incons
cient și că toată cultura,
 toată educația ne zice, trebuie să stai foarte rațional, la
 școală, nu?
 La școală, să duce copilul la școală și nu mai face o oră
 de muzică,
 că mai bine face o oră de matematică.
 Sau de informatică.
 Nu mai face educație fizică,
 mai bine face o oră de chimie, de nu știu ce.
 Care e mecanismul de aici?
 Stai cât mai rațional.
 Chiestea asta este o problemă extrem de mare
 pentru sănătatea psihică-socială.
 Pentru că noi nu mai știm să ne reîntoarcem
 în starea de non-raționalitate, care e starea pe care a tră
it oamenirea timp de un milion de ani aproape.
 Noi doar în ultimele 10.000 de ani am dezvoltat rațional
itatea asta.
 Iar în prezent, ca să vă faceți o idee, gândeți-vă așa și
 în chei parantez asta că sunt multe de spus,
 Astăzi, în prezent, datorită faptului că noi stăm atât de
 raționali, noi nu dăm reset la emoțiile noastre.
 Căderea în irraționalitate este un buton de reset.
 Vă mintiți computerele a desktop-ului care aveau un buton
 de reset?
 E, butonul ăla de reset ce facea?
 Elibera tensiunea din mintea noastră. Elibera tensiunea.
 Butonul de reset era orice acțiune în care îți permiteai să
 dai jos măștile tale.
 Ne mai întâmplându-se asemenea
 evenimente,
 de exemplu, încă mai sunt, la sate, sunt
 la noi în banat,
 în zona banatului, e o sărbătoare,
 Sărbătoarea morților.
 După aia mai e o sărbătoare în perioada în care, și
 Halloween,
 în care se costumează și dansează și nu știu ce.
 Mi-am înțeles, când eram copii că ne costumau, ne făceau
 bunica măștine, nu știu ce.
 Rolul acelor sărbători era și Halloweenul are același rol.
 De întoarcere în umbră, în inconstient.
 De dat voie să vină la suprafață umbra, inconstientul.
 Fără chestia asta, psihicul nostru înebunește.
 Suferă de neuroze, de psihose.
 E necesar această răbufnire ca un reset.
 În momentul ăla, conștientul e resetat.
 E oprit conștientul pentru că eu mă port...
 Avea, inclusiv Osho,
 avea niște exerciții în care oamenii erau învățați
 să își permită să danseze și să vorbească fără niciun
 control.
 Scopul era tot de reset.
 au unele culte din astea religioase,
 ei invata pe adepți să vorbească în limbi.
 Știți? De, nu știu, baptiști sau penticostalii,
 au o experiență din asta, eu numesc, mistică.
 De fapt, e o experiență de reîntoarcere la inconstient,
 în care e promovat această idee că sunt niște momente
 în care, în urmă unor rugăciuni,
 oamenii, adepții de acolo vorbesc în limbi.
 De fapt, e același exercițiu pe care îl face Osho, în care
 încep să zică...
 De fapt, e un blocaj al minții raționale și o manifestare a
 inconstientului.
 Lucru care acum, 10.000 de ani, era baza, așa funționam în
 90% din timp.
 Și doar un pic de timp eram raționali.
 Problema care e?
 că dacă nu intrăm în acest proces irațional de reset,
 începem să suferim de stres cronic.
 Nivelul actual de stres,
 deci nivelul actual de stres pe care îl trăiește un copil
 de liceu,
 astăzi,
 este egal cu nivelul de stres pe care acum 20 de ani îl ave
a un om care trebuia internat la psihiatrie
 de datorită stresului.
 Înțelegeți? Deci, același nivel, doar că astăzi
 nu îl mai internet la psihiatrie cu același nivel de stres,
 că nu ai locuri.
 Și a crescut senzația de rezistență, dar efectele
 sunt la fel de intense.
 Înțelegeți? Deci, ideea este că, pe măsură ce trece timpul,
 noi devenim tot mai raționali.
 Ca așa funcționează societatea, ne ține mai rațional.
 Acum 20-30 de ani, când ajungeai atât de rațional ca un ele
f de liceu,
 trebuia să fii internat la psihiatria de cât de rațional er
ai.
 Raționalitatea asta înseamnă stres acumulat.
 Asta înseamnă.
 Ori, noi avem nevoie să ne dăm voie
 să ne comportăm irrațional.
 În există o cartă, se numește irraționalitatea benefică, nu
 mai țin minte autorul, dar căutați-o.
 Da, te rog.
 Sper că a fost ok paranteza asta, poate m-am lungit prea
 mult, dar am vrut să vă arăt că e important acest buton de
 reset.
 Și butonul ăsta de reset îl apeși de fiecare dată când te
 comporti irrațional.
 Când, de exemplu, ai o grămadă de lucruri de făcut în casă
 și tu zici, acum o să stau.
 Sunt foarte mulți oameni care nu pot să facă asta.
 Imediat, da.
 Da. O să întrerup un pic momentul ăsta de iraționalitate.
 Așa.
 De explicații.
 Pentru că noi eram aici
 și tu ne povesteai ceva foarte interesant
 și când au intrat băieții
 a fost ca și când s-ar fi apăsat pe butonul de reset
 deci eu încă am văzut
 a fost regizat
 nu primisem, nu primisem nimic
 dar pur și simplu am simțit o senzație de plutire
 Deci a fost atât de ireală toată povestea aia, că noi eram
 atente la tine și să vedem ce se întâmplă și când au apărut
 ei.
 Mi s-a apărut foarte, foarte frumos și emoționant momentul.
 Ne bucurăm.
 Și vreau, da, numele nostru, adică să-mi mulțumesc, pentru
 că am înțeles că a fost o întreagă regie și a fost foarte
 frumos ce ați făcut.
 Oameni frumos și mulțumesc tuturor bărbațiilor!
 Ea o organiza totul! Felicitări!
 La mulți ani tuturor! Mulțumim!
 Tuturor bărbațiilor pe care nu i-am îmbrățișat! Mulțumesc!
 Mulțumim!
 Da. Ne bucurăm că v-ați simțit bine. Tă rog.
 A spus mâna asta că sunt...
 Cine? Dumneavoastră?
 Păi de capul meu!
 Scuze, scuze, Marius!
 De mult nu am simțit așa jignit!
 Scuze, ma!
 Anumite activități care le facem ca să ieșim, să scoatem
 din noi animalul asta.
 Mai la microfon, tă rog.
 Deci, acest lucru este tot o activitate de genul acesta în
 care...
 De reset, pentru că este irațională.
 Doar că nu este benefică din toate punctele de vedere.
 Dar scopul ei este acest mecanism de reset.
 Într-un fel, acțiunea asta de a fuma ne spune următorul luc
ru.
 ne spune că pentru noi e mai important risetul decât suprav
iețuirea.
 Adică eu știu că îmi face rău, dar totuși beneficiile de
 riset,
 adică de acțiuni irraționale pe care mi le dă fumatul,
 prefer să-mi facă rău fizic, dar să-mi facă bine psihic.
 Atât de important este această acțiune irrațională.
 Pentru că e irrațional, nu? Adică tu știi că îți face rău,
 dar raționalitatea ta e suspendată în acel moment,
 și faci un gest irrațional, tocmai pentru a da reset stres
ului.
 Nu te mai interesează că îți face rău. E prea important
 resetul.
 De aceea această nevoie de iraționalitate e, cum să zic, e
 printre cele mai importante lucruri pe care trebuie să le
 adăugăm în viața noastră.
 Și întreaga noastră cultură ne spune să n-o facem. Întreaga
 cultură este o cultură a raționalului.
 Gândiți-vă că inclusiv în psihologie la vremea...
 Sunteti psihologi? Aveți? Da?
 Puțini. Mulți.
 Unu, doi, trei.
 Gândiți-vă că la nivel mondial, în zona de psihologie,
 încearcă foarte valați și foarte subtil,
 dar încearcă să se dea la o parte tehnicile de psihologie
 care au treabă cu inconscientul.
 și să rămână în psihologie doar elementele acestea ale miț
ii conștiente.
 Ceea ce e un mare păcat.
 Și zic, nu că nu putem măsura reacțiile inconstientului.
 Nu trebuie măsurate.
 Nu că nu e științific dacă nu măsurăm.
 Nu orice e măsurabil trebuie să și...
 Sau nu numai dacă e măsurabil înseamnă că este corect și
 util pentru noi.
 Sunt o greuadă de lucruri nemăsurabile care nu sunt corecte
.
 Un sentiment, de exemplu, cum e iubirea psihologială, încad
rează la probleme psihice.
 Da? Da?
 Da, dar din punct de vedere științific,
 da, este considerat o problema psihologică.
 Înțelegeți?
 Asta este... asta este...
 psihologia care forțează ca lucrurile să fie măsurabile și
 științifice.
 Sunt mulți din zona de psihologie care înțeleg că nu-i ok.
 Problema e că noile generații așa învață.
 Înțelegeți?
 Te rog.
 Din ce am înțeles de la tine, Vineri, ai spus că stăm 99%
 în inconstient.
 Că sunt, că mintea conștientă este 1% dintr-un întreg pe
 care nu-l cunoaștem.
 Deci nu că mintea conștientă stă în inconstient.
 Că mintea conștientă este partea asta conștientă,
 și pe lângă ea există un enorm spațiu pe care nu știi că l-
ai.
 Adică diamantul ăla pe care dormi cu capul și zici că-i pi
atră.
 Nu ești conștient că-i diamant.
 Deci nu e ca și când conștientul meu este și înconștient.
 Conștientul e conștient?
 Uite, vă dau o analogie foarte simplă ca să înțelegeți
 diferența.
 Imaginați-vă camera asta într-un întuneric total.
 Nu e pic de bec.
 E un întuneric total.
 Și tu ai...
 Știi lanternelele cu laser?
 Care luminează punctiformă, așa?
 Puiu, pornește o lanternă din aia și o îndrepti către o p
ere.
 Punctul ăla este singurul lucru din camera asta de care eș
ti conștient.
 Restul e un spațiu întunecat care nu știe ce e.
 Dacă n-ai fi văzut că camera asta are coloane, că are cand
elabre, că are ornamentele stea pe pereți, n-ai ști.
 Și brusc aprinzi laserul ăla.
 Laserul ăla te ajută să știi cum e camera?
 Nu.
 Îți dă un mic punct de reper, dar atâta, nu poți să știi.
 Și dacă le îndrept către candelabru, trebuie să iau
 centimetru cu centimetru ca să înțelegi ce-i acolo.
 Spațiul ăla e inconscientul nostru.
 Mintea conștientă e punctul ăla de laser.
 Când tu trăiești în camera aia, da?
 Te-ai născut și ești în camera aia.
 Și ai crescut doar cu ochii în punctulețul ăla de lumină,
 te uiți doar la punctulețul ăla de lumină,
 zici, înseamnă că atât e toată realitatea mea.
 ignorând faptul că realitatea ta e toată camera întunecată.
 Din camera aia întunecată, îți iei resursă, îți iei tot ce
 ai nevoie.
 Doar că tu crezi că experiența ta, aia, punctulețul ăla de
 lumina, îți pune cum stau lucrurile.
 De fapt, nu știm nimic.
 Și nu o să știm niciodată despre inconstient.
 Că asta îl face să fie inconstient, faptul că nu îl cunoaș
tem.
 O, dar eu vreau să îl cunosc.
 Am o veste proastă, nu o să îl cunoaști.
 Că de-aia e inconstient.
 Dacă la-i cunoaște, n-ar mai fi inconscient.
 Te-ai menervat?
 Nu!
 Glumeam.
 Iarascov. Peste Iarascovă?
 Nu.
 Da.
 Ok.
 Hai să mergem mai departe.
 Pentru că vreau să introducem niște concepte în plus în NLP
 acum.
 Și anume un concept
 care e de multe ori șocant, dar care trebuie introdus ca să
 explicăm metodele ce urmează să le folosiți,
 este acest concept de inconstient colectiv.
 Bineînțeles că explicațiile pe care vi le dau eu sunt, hai
 să zic că nu sunt super academice, îți fac o idee despre ce
 ar fi inconscientul ăsta colectiv.
 Jung zice așa, zice că la un nivel foarte profund, toți mun
ții sunt parte din același material, au aceeași rădăcină, st
au pe același pământ.
 Când te uiți la vârfurile munților, zici că sunt separați.
 Dar când te uiți la bazele lor, zici că se ating.
 Sunt unul lângă altul.
 Ok?
 Deci, inconstientul colectiv este, de fapt,
 punctul de conexiune care ne leagă unul de celălalt.
 La nivelul rădăcinilor noastre psihologice, noi suntem
 conectați.
 Ca și cum ar fi un internet care conectează computerele no
astre.
 Ecranele nu sunt conectate, că nu ai lipid de ecran,
 dar dincolo de ecrane există o rețea care leagă aceste
 computere.
 Inconstientul colectiv este această rețea, această conexi
une.
 Inconstientul ăsta colectiv are regulile sale,
 funcționarea sa, obiectivele sale, vă rog,
 dar ce e interesant este că permite transferul de informaț
ie.
 Lucrul care îl poți observa în diferite situații, și vă dau
 câteva exemple,
 de-a lungul istoriei au fost cazuri de cercetători
 care s-au dat în judecată unii pe alții că și-au furat mun
ca unii alțora.
 Și s-a dovedit că, de fapt, doar dezvoltasă aceeași învenț
ie în același timp.
 Era atât de incredibil ca acea coincidență să se întâmple,
 încât au zis, nu se poate,
 sigur a fost spionaj industrial, sigur ne-au furat munca,
 nu știu ce.
 știi ce. Și s-a dovedit în final că nu era.
 Adică, efectiv, oameni diferiți descopereau același lucru
 în același moment.
 Cel mai frecvent lucru asta cu comunicarea pe care o dă în
 conștientul colectiv
 e văzut în timpul viselor. Și mi-amintesc cum vis, dau o
 propria mea experiență,
 Ne-am trezit dimineața și spun soției mele,
 zic, te-am visat azi noapte, am visat că eram într-o cameră
 cu niște prieteni
 și tu stăteai cu cineva și vorbeai, eu eram cu Ixulescu lâ
ngă geamul ăla și vorbeam.
 Și el zice, da, și ei zis asta.
 Zic, da, ziceam, am avut același viț.
 Am visat că erai în aceeași cameră lângă geam cu cucare și
 vorbeam cu nu știu cine.
 lucruri care s-au mai repetat.
 După aia am mai confirmat acest tip de vise și cu alți oam
eni.
 Îmi amintesc că o amică de noastră ne-a povestit,
 că zice, am un prieten care locuiește în Berlin și acolo
 este sculptor, artist.
 Zice, într-o noapte am visat ce a sculptat el.
 Și așa de intrigat am fost, încât a doua zi dimineață l-am
 sunat
 Și am zis, uite, am visat că faci sculptură care, zice, ă
sta s-a blocat, zice, îți trimit poză să vezi.
 Zice, efectiv era ceea ce eu visasem, era sculptura pe care
 ăsta o făcea în acel moment.
 Gândiți-vă de tabloul elementelor a lui Mendeleev, care a f
ost visat de Mendeleev.
 De unde din vis să-și ia acea informație?
 Deci, ăsta este, de fapt, inconștientul nostru.
 Un alt chimist a descoperit structura benzenului tot în vis
,
 o catenă de nu știu câți atomi pe care efectiv i-a visat.
 Inconștientul colectiv
 nu îl putem decodifica, să zic,
 Băi, am visat asta, înseamnă asta, nu știu ce.
 Noi ne dăm seama după ce se întâmplă lucrurile și unim
 punctele.
 Zicem, fii atent, a fost asta, a fost asta, a fost asta.
 Dar nu poți, înainte să se întâmple ceva, să știi ce înseam
nă.
 Ai o întrebare?
 Te rog.
 Te rog, te rog.
 Scurt, da?
 Foarte scurt, când eram mic am avut un eveniment neplăcut
 în viața noastră, adică în gen la 6-7 ani,
 și am visat că o seară înainte să se întâmple un deces, am
 visat în cimitiri cu multe cruci și a doua zi a avut loc...
 Da.
 Da. Eu am multe momente din astea în care seara mă puneam
 și făceam o anumită meditație cu un anumit tip de energie
 pe care vream eu să-l activez,
 iar soția mea visa...
 efectul visul ei era ghidat de tipul de meditație pe care
 eu îl făceam lângă ea.
 Ea nu știa ce meditație fac.
 și se trezia, uneori speriată în coșmarge, zicea, am visat
 oameni decapitați, oameni morți, fără...
 Și mă întreba, ce meditație ai mai făcut de data asta?
 Deci cam asta era.
 Și eu, da, făceam cu calii, cu o energie care e reprezentat
ă ca decapitând ego-urile oamenilor.
 Cam asta era simbolistică.
 Mă rog.
 Bun, mergând mai departe,
 Conceptul acesta de inconștient colectiv spune un lucru
 chiar mai profund.
 Spune așa, spune că suntem atât de interconectați încât noi
 nu putem să ne rupem de acest internet.
 Nu există ca cineva să nu facă parte din inconștientul co
lectiv.
 Asta înseamnă că orice trăiri am, le am datorită inconst
ientului colectiv.
 Rădăcina lor vine din acel inconstient colectiv.
 Pe lângă inconstientul ăsta colectiv, care este stratul cel
 mai profund,
 mai există inconstientul, de exemplu, unei națiuni.
 Existe inconstientul comun al unei familii.
 Și după aia există inconstientul individual.
 Deci noi suntem influențați de toate aceste niveluri ale
 inconstientului.
 Faptul că, de exemplu, ne-am născut într-o cultură, într-un
 anumit popor,
 inconstientul acelui popor ne influențează.
 Inconștientul reprezintă un fel de matriță cu informații
 pentru noi ca oameni, inconstientul colectiv, ne spune ce
 înseamnă a fi om.
 Inconștientul se extinde la nivelul speciei.
 Și conține în el, și aici o să...
 O să pară science fiction, conține în el toate informațiile
 care au fost trăite, experimentate, obținute,
 de oricare membru al acelei specii de când a pornit acea
 specie.
 Da, este ceea ce în filosofia orientală se numește acașa.
 Deci, în prezent, noi putem să extragem informații din
 inconscientul colectiv
 de acum 100 de mii de ani, din oricare experiență umană de
 acum...
 ... de nu știu când.
 Ăsta e inconscientul colectiv.
 Mă duc mai departe.
 Inconștientul Colectiv nu trăiește și nu funcționează supus
 noțiunii de timp.
 Ne fiind supus noțiunii de timp,
 are acces la trecutul speciei și la întreg viitorul speciei
.
 Timpul nu este ceva separat de noi pe care noi îl putem măs
ura.
 Timpul, conform fizicii cuantice, nu există.
 Timpul este doar o măsură, un mod de a măsura distanța dint
re evenimente.
 Distanța asta poate să fie în spațiu sau poate să fie în
 timp.
 Fizica spune timpul există doar pentru oameni că-l pot măs
ura.
 Dacă nu are exista oameni, timpul nu are exista pe planetă?
 Nu, în întreg universul.
 Inconștientul colectiv nu are treabă cu timpul.
 În inconscient, o acțiune, o situație, o informație de acum
 100 de mii de ani,
 sau de peste 100 de mii de ani,
 tu o trăiești ca fiind în prezant.
 Nașpa, nu?
 De ce nu?
 De ce e interesant?
 Mă, un ce vă plac poveștile?
 Ce e așa interesant la chestia asta?
 Hai să vedem ce putem face cu asta.
 E adevărat, da.
 Dar nu e așa de spectaculos.
 Da.
 Dacă nu, nu poți să te găsiți în acest fel.
 În acest fel, nu poți să te găsiți în acest fel.
 În acest fel, nu poți să te găsiți în acest fel.
 În acest fel, nu poți să te găsiți în acest fel.
 În acest fel, nu poți să te găsiți în acest fel.
 În acest fel, nu poți să te găsiți în acest fel.
 În acest fel, nu poți să te găsiți în acest fel.
 În acest fel, nu poți să te găsiți în acest fel.
 În acest fel, nu poți să te găsiți în acest fel.
 realitățile paralele, cum funcționează psihicul nostru,
 când și cum anume putem să traversăm dimensiuni
 folosindu-ne de psihicul nostru, iar la Ascensis neg total
 existența acestor lucruri
 și mă refer strict la Eul care se cunoaște pe el însuși.
 Pentru că sunt modele diferite, paradigme diferite, nu le
 poți combina.
 Nu poți să zici, băi, e și asta și asta.
 Nu, aia e acolo, asta e aici.
 Revenind, ați înțeles un pic despre inconstient?
 Acum, Carl Gustav Jung a scris sute de cărți despre inconst
ient.
 Structurarea inconstientului este...
 Dacă te duci în inconstient, să zicem că am putea să ne uit
ăm în inconstient.
 În inconstient, ce găsim noi acolo sunt tiparele arhetipur
ilor.
 Vă amintiți arhetipurile?
 Arhetipurile sunt mult mai multe.
 Ce ați primit voi la Master este un model restrâns ca să po
ată să funcționeze într-o ceva.
 În ce rol? Care erau arhetipurile? Erau arhetipuri de tranz
iție.
 Adică arhetipurile care îți permiteau să produci schimbări.
 În mică pauză regizată ca să vă aducă colegii buchetele de
 flori,
 eu v-am zis arhetipurile care îți permit să activezi femin
itatea.
 Tot așa există arhetipuri care îți permit să activezi
 masculinitatea.
 Există arhetipuri care îți permit, de exemplu, să vindeci
 ceva în interiorul tău.
 Există arhetipuri care îți permit să fi creativ.
 Fără să fii activ acel arhetip, nu ești creativ.
 Fără un alt arhetip, nu poți vorbi în public.
 Fără un alt arhetip, nu poți să devii mamă sau tată, hapa r
ănam, depinde ce.
 Arhetipurile conțin în ele sămânța și totalitatea informaț
ilor de care ai nevoie ca să poți obține ce vrei tu să obții
.
 Unde sunt aceste informații? Deja sunt în inconscientul co
lectiv.
 Sunt acolo din totdeauna.
 De ce din totdeauna?
 Pentru că nu există timp.
 Păi când au fost puse?
 Azi!
 Păi și pentru cei de acum 100 de mii de ani?
 Și pentru ei, tot acum.
 Că nu există timp.
 În inconscientul colectiv.
 Da, te știu, te ia cu capul.
 Lucrurile sunt mai complexe de atât, dar nu...
 Da, doar că nu am timp să vi le explic în detaliu.
 Nu am când.
 Bun, un alt concept care mă ajută să vă dau tehnica este un
 concept care se numește panorama socială.
 Deci nu panarama socială, panorama socială reține, da? E o
 diferență.
 Ce fă distrață acum? Râd fetele acum.
 Panorama socială, conceptul ăsta spune în felul următor.
 Deci, orice persoană trăiește în inconscientul nostru,
 exact așa cum trăiește în paginile unei cărți,
 așa cum trăiește într-un film,
 și când ai aflat de ea, o cunoști,
 din acel moment, ea va face parte din panorama socială a
 inconstientului tău.
 Ai auzit de Hitler?
 Conceptul ăsta zice că Hitler trăiește în interiorul tău.
 Pentru că ai auzit de el.
 S-a activat în interiorul tău. Ai auzit de maica Tereza?
 Și ea trăiește.
 În interiorul tău.
 Ai auzit de moș Crăciun?
 Ghiştea.
 Trăiește în interiorul tău și el.
 Lumos Crăciun.
 Cu siguranță.
 Panorama socială,
 combinată, dacă vrei, cu ideea asta de inconscient colectiv
,
 spune că noi la nivel inconscient avem toate informațiile
 despre toate persoanele cu care suntem în contact.
 Pentru că dacă eu te cunosc pe tine,
 înseamnă că eu nu doar cunosc persoana ta.
 Eu la nivel inconscient s-a format o rețea de informații
 care mă face să dețin informații despre toate persoanele
 care sunt parte din viața ta
 sau care au fost parte din viața ta.
 Doar că lucrurile astea sunt la un nivel inconstient.
 Adică eu nu sunt conștient de asta.
 Într-un fel, da.
 Vezi?
 Cine știe science fiction, știe...
 Da.
 Și vă dau un exemplu.
 Vreau să vă dau un exemplu despre ce înseamnă raport.
 Eram, tineam cu ani de zile în urmă, un curs de
 practitioner.
 Și eram la primul modul.
 Și la primul modul la practitioner se predă raportul.
 În mare se predă raportul.
 Eram în prima zi a cursului cu un grup,
 nu așa de mare ca voi, era o sală mai mică,
 dar erau vreo 50 de persoane în sală, nu mai știu cât,
 Și în fața mea era un domn, să zicem așa, pe care atunci l-
am văzut prima dată, eram prima zi de curs.
 Deci nu știam, nu știam numele, nu știu ce.
 Și eu le vorbeam de raport.
 Și mergând către ei mișcându-mă,
 zic, așa cum îți plac ție porumbeii, și am continuat.
 În momentul ăla ăsta era alb la față.
 Îl văd că se ține de scaun, să nu pice.
 Și zice, scuză-mă, de unde știi că îmi plac porumbeii?
 Și zic, pe ei, simplu.
 În timp ce mergeam spre tine, mi-a apărut în față, în minte
,
 imaginea cu vărul meu ținând în mână un porumbel.
 Iar eu mă gândesc la vărul meu de Crăciun, ca să-i zic la
 mulți ani de reveliuni și de ziua lui, știi?
 Nu mă gândesc la el.
 Și vărul lui meu, îi plac părumbei, e pasiona de părumbei.
 Când mergea încătre tine, mi-a apărut această imagine.
 Inconștientul meu a scos din spațiul lui, din memoria lui,
 această informație.
 Pentru mine a fost evident că nu era ceva la care mă gând
esc,
 adică dacă era ceva la care era frecvent, nu o luam în
 calcul,
 atât de nouă, atât de uimitoare, atât de fără rost, fără
 nici o logică, să se zisăați,
 a apărut fără niciun raționament acolo. Era complet irraț
ional, s-apară vărul meu, în timp ce predeam raport.
 I-am zis lui ăsta, băi, m-am chinuit toate modulele să-i
 conving pe toți că nu știu să citesc gândurile.
 Deci erau conviniști că citesc gândul.
 Nu, e doar raport, e doar informație care a fost citită de
 inconstient și a fost tradusă prin imaginea vărului meu,
 ținând în mână un părumpel.
 Ok?
 Dacă nu eram antrenat să citesc imaginile inconstientelor,
 nu decodificam ce înseamnă.
 Și ignoram imaginea.
 Fiind doar antrenat să citesc mesajele din inconstient, am
 putut să traduc că e vorba de faptul că acestui om îi plac
 părumbeii,
 exact ca vărul lui meu, care are pasiunea asta, de aia apă
rut imaginea.
 Altfel ignoram, nu era nimic.
 A apărut un gând cu vărul meu, cu părul meu. Abar nu am.
 Cum s-a întâmplat?
 Inconștientul știe tot timpul... gândiți-vă că subconștient
ul care este, hai să zic,
 este un nivel intermediar între conștient și inconstient...
 Subconștientul știe acum, subconștientul fiecăruia dintre
 noi,
 știe acum cu ce frecvență bate inima la fiecare om din sala
 asta.
 Da, asta e subconștientul.
 Inconștientul știe tot trecutul fiecărui om din această sal
ă și tot viitorul fiecărui om din această sală.
 Asta este cantitatea de informație pe care o avem la nivel
ul inconstientului.
 Adică, dacă mergând spre tine sau spre tine îmi vine o
 imagine complet irealistă,
 N-are nicio logică, e posibil să vină din acel inconstient
 care să îmi spună ceva despre trecutul sau despre viitorul
 tău.
 Adică e posibil, da? Nu se întâmplă la voință.
 Dacă vreau să mi se întâmple, nu se întâmplă, pentru că ar
 fi un act făcut de conștient.
 Eu nu am zis atunci, vreau să știu ce pasiune are omul ăsta
, ca să-i surprind și brusc a venit.
 Dacă îmi propuneam aia, nu venea.
 Ok?
 Așa funcționează lucrurile.
 Vă dați seama cât informație e în jurul nostru?
 Există o tehnică care permite să folosim această informație
.
 Tehnica constelaților sistemice.
 ...
 Constelații lăstea se zice cu voce tare.
 S-a făcut liniște.
 Ținem un moment de reculegere.
 Nu trebuie să scrieți.
 Nu aveți de ce să scrieți, pentru că
 Tehnica în sine, o să vedeți că trebuie să o faceți.
 E simplă, nu e nimic complicat.
 Eu ce vă explic? Vă explic conceptele și cum funcționează
 tehnica,
 dar teama mea este, imediat, teama mea este că dacă scrieți
,
 nu o să mai puteți să ascultați ce vă zic.
 O să scrieți și o să pierdeți o propoziție care ar face leg
ătură între concepte.
 și rămâneți cu mai puțin din ascriie decât dacă doar ascult
ați.
 E contraintuitiv, dar vă zic că așa stau lucrurile.
 O să aveți informație, dar pentru că aceste concepte sunt
 atât de iraționale,
 când o să le citiți peste o săptămână,
 dacă lipsește cea mai mică frază, cea mai mică propoziție,
 nu o să facă niciun sens.
 Bun. Scuze, vrei să întreb ceva?
 Sunt? Marius, se poate face o paralelă între ADN ca și cod
are, nu numai genetică,
 și informație și subconștient, inconstientul colectiv?
 Pentru că îți dau un exemplu, da? Pe sexe. Lăsând la o
 parte faptul că femeile au un cromozom în plus,
 de sunt mai evoluate ca noi, mod evident.
 Da.
 Diferențele la nivel genetic de codare sunt doar de 1%
 între 1 și 1,5%
 Nu, sunt mult mai mici.
 Gândește-te că diferența dintre un om și un șoarec
 este de 0,1%.
 Da.
 Deci 99,9% codul nostru genetic
 este identic cu codul genetic al unui șoarec.
 Exact.
 și asta se poate face din punct de edere al subconștientul
ui, inconstientului colectiv.
 Poate să existe paralela asta între codarea genetică.
 Pentru că noi...
 Siguranță există, dar nu știu să zic...
 Pentru...
 Din punct de vedere, nu știu, al evoluției.
 O pisică se naște, știe imediat să sugă,
 știe imediat, are exact aceleași instincte de a prinde ceva
.
 Și atunci cred că inclusiv codarea asta,
 sau știm foarte puțin despre codarea la nivelul cromozobic
...
 Tipul de informație pe care are acces finta umană
 e diferit de tipul de informații de care are nevoie o pisic
ă.
 Și atunci probabil că inconscientul colectiv a decis că
 doar anumite informații mai sunt obligatorii să rămână în
 codarea genetică,
 altele nu mai sunt necesare.
 Instintele, unele există, altele nu există. Le învățăm.
 Dar nu cred că e atât de necesar...
 Probabil că sunt unii care cercetează lucrul ăsta, nu știu
 să-ți zic detalii.
 Bun, mă întorc, merg mai departe.
 Ce înseamnă tehnică asta de constelații?
 Constelațiile sunt un univers în miniatură.
 E una din definițiile care mie îmi place cel mai mult.
 De fapt, imaginează-ți așa,
 lucrurile în interiorul nostru
 uneori nu sunt
 aranjate cum trebuie și simt o senzație de
 frică, o senzație de tensiune, lipsă de încredere în mine,
 nu am...
 Deși am informații, nu ți s-a întâmplat vreodată
 să știi foarte bine cum trebuie să faci ceva
 să nu îl faci dom'le, să nu poți să îl faci.
 Să știi foarte bine că nu trebuie să faci o acțiune și totu
și să o faci.
 Parcă ceva nu te lasă.
 Asta înseamnă că în interiorul meu piesele de puzzle,
 ce știi, cu ce poți, cu emoțiile,
 nu sunt aranjate cum trebuie, nu sunt asamblate cum trebuie
.
 E ca și când ai avea un puzzle care e dat peste cap.
 Și că dacă am putea să aranjăm puzzle-ul așa cum ar trebui
 el să stea,
 n-ar mai fi în conflict lucrurile.
 Ar aș fi aliniat.
 Ceea ce aș vrea, ar fi și ceea ce aș face.
 Ceea ce e important pentru mine, m-ar dirija să fac acțiun
ile în direcția.
 Dar uneori, sau de multe ori, noi ne comportăm parcă împot
riva ceea ce avem nevoie, împotriva ceea ce ne dorim.
 lucruri care ne face să nu fim împliniți, lucruri care ne
 face să fim frustrați
 și când cineva ne calcă pe bătătură să explodăm.
 După aia să ne pare rău că am explodat.
 Ați observat toate chestiile astea?
 Constelațiile ne ajută să scoatem piesă cu piesă la suprafa
ță
 și să dăm voie incongientului colectiv să așeze piesele la
 locurile la care ar trebui să se așeze.
 Vreau să te întreb, ți s-a întâmplat vreodată ca să te ener
veze o persoană?
 Bă, dar nici măcar să nu zică nimic.
 Doar să se nimerească acolo cu tine și să te enerveze.
 Se s-a întâmplat preodată ca o altă persoană, sau aceeași
 persoană,
 nu să te-ai nerveze, dar să-ți dea un sentiment de inferior
itate, de parcă te blochezi lângă acea persoană.
 Se s-a întâmplat ca o persoană să-ți dea un sentiment de
 putere doar prin faptul că e acolo.
 Da, ok. Adică nu trebuie să zică nimic, doar ceva îți dă un
 sentiment de putere.
 Constelațiile se bazează pe dinamica acestor relaționări și
 zic așa, zic,
 tot ceea ce este în interiorul nostru, nu scrieți, tot ceea
 ce este în interiorul nostru
 funcționează așa cum funcționează datorită relațiilor pe
 care noi le avem cu cei din jurul nostru.
 Când zic cu cei din jurul nostru, mă ref, cu cei din jurul
 nostru la nivelul inconstientului,
 Adică, de exemplu, eu mă simt acum într-un anumit fel dat
orită vecinului tău cu care te-ai certat anul trecut pentru
 că te-a luat locul de parcare.
 Culmea, dar la nivel real, așa stau lucrurile.
 În tine există personajul, vecinul cu care m-am certat acum
.
 Inconștientul meu îl simte pe acel personaj,
 inconștient, da? Eu nu sunt conștient de asta.
 Eu simt acel personaj și timp să mă distanțez de el, nu mă
 simt bine.
 Și timp să mă depărtez de tine pentru că tu în tine îl ai
 pe Hitler.
 Forțez un pic exempluile ca să înțelegiți, da?
 Dar eu nu vreau să mă depărtez de tine.
 Dar vreau să mă depărtez de tine.
 Și simt un conflict.
 Conflict care mă pune într-o stare emoțională de tensiune.
 Dar eu nu știu de ce.
 Înțelegeți?
 Deci la nivel conștient nu înțeleg de ce.
 Inconștientul meu reacționează la panorama socială din viaț
a ta de care e conștient.
 de care afla și o cunoaște la un nivel inconstient.
 Eu când intru în contact cu tine, eu am intrat în contact
 cu toate persoanele și personajele care fac parte din viața
 ta.
 Și relația noastră, dar nu numai relația noastră, relația
 este legată de personajele din viața ta
 care îți spun fiecare ce să faci și cum să fi.
 Hitler te face să fii Hitler.
 Mica Teresa te face să fii Mica Teresa.
 Noi ne comportăm în funcție de cumul întregii panorame
 sociale.
 Dar tu ai o panoramă socială, dar și oamă alta.
 Înțelegeți și atunci?
 și condiționările acestea și relațiile noastre ne fac când
 eu vin aproape de tine,
 eu experimentez la un nivel inconștient cumulul totalității
 energiilor acestea care se manifestă.
 Dar eu am... scuză-mă... eu am... vreau să vorbesc în
 public și vin aproape de tine.
 Brusc datorită combinaților de relaționări, îmi simt că nu
 mai am energie să vorbesc în public.
 Vin langa tine si asa se aseaza lucrurile incat zic, am
 energie, acum pot sa urme.
 Ceva s-a intamplat, stii? Schimb lumea cu care inconstient
ul intra in contact.
 Lucru care produce metamorfose in interiorul inconstientul
ui meu. Am vazut, multumesc.
 Când eu mă apropii de tine, simt că-mi place, că, nu știu,
 poate că se potrivesc stelele.
 Dar nu e o potrivire de moment. Este o presiune de remodel
are a inconstientului meu și al celuilalt.
 Constelațiile se derulează în felul următor.
 O persoană va fi exploratorul.
 Acea persoană, eu o să ghidez prima constelație.
 Eu o să fiu facilitator.
 Voi, făcând master-ul, trecând prin modul acesta, finalul
 de master, dacă luați diploma de master,
 deveniți automat facilitatori de constelații.
 Deci aveți dreptul legal să organizați voi constelații din
 rolul de facilitator.
 Ok? Asta va certifica titulatura de MasterNLP.
 Deci, asa ar ca trebuie sa va explic ce face facilitatorul
 si sa traiti experienta unei constelatii, da? Sa vedeti ce
 inseamna.
 Ei, o sa chem pe cineva care o sa fie explorator.
 Exploratorul asta, eu ca facilitator o sa-i zic asa,
 ai posibilitatea sa faci constelatia
 într-un mod asociat sau disociat.
 Disociat înseamnă
 s-o facă
 de pe scaun.
 Asociat înseamnă să fie în constelație.
 Recomand asociat la început,
 dar e doar o recomandare, nu e obligativitate.
 Ei, când o faci asociat, tu joci rolul tău.
 Cum se procedează?
 Eu ca facilitator, îi zic exploratorului, gândește-te la o
 situație din viața ta
 pe care ai vrea să o lucrăm în constelație.
 Nu trebuie să mi-o spui, doar gândește-te la ea.
 Vrei o soluție sau vrei mai multă claritate?
 E bine să știi de la început ce îți dorești.
 Exploratorul se gândește și zice, da, vreau o soluție, vre
au să aflu o soluție,
 sau vreau claritate.
 Bun. Acum.
 După ce exploratorul a decis variantele ăstea, asociat sau
 disociat, soluție sau claritate,
 îi spun așa.
 Caută în sală
 persoanele care fac parte din constelația ta.
 Aici are libertatea să aducă pe cine vrea,
 care să reprezinte pe cine vrea.
 Adică.
 Merg la tine și zic,
 Vrei, te rog, să faci parte din constelația mea?
 Tu vei fi bunica mea pe care n-am cunoscut-o niciodată.
 Are voie? Are voie, pentru că la nivelul inconstientului,
 bunica există acolo.
 Și acum, atenție!
 Când ești în sala de constelații, este o regulă nescrisă,
 nu ai voie să refuzi.
 Deci dacă te întreabă cineva, vrei să faci parte din const
elația mea,
 răspunsul tău va fi, da.
 Te ia de mână și zice,
 tu vei fi bunica mea, dar atât zice.
 Și te duce în sală, în locul în care
 exploratorul zice, nu știu de ce,
 dar aici vreau să fie bunica.
 De ce? Nu știu.
 Se mai uită, se mai uită și zice
 Vrei, te rog, să fii parte din constelația mea?
 Tu vei fi
 George
 Oricine
 Da, o să vedeți că apar replici
 Ca să diminueze tensiunea
 Dar atenție, în timpul constelație nu mai e voie deloc să
 vorbești
 Ok?
 Acum ai ok, dar mai târziu nu
 Tu vei fi George
 Cine-i George? Nu conteaza.
 Exploratorul e singurul care stie cine-i George. Perfect.
 Poate că exploratorul vrea să zică, tu vei fi George frate
le meu,
 tu vei fi George amantul, tu vei fi George colegul, tu vei
 fi George unchiul.
 Aparnam.
 Dar poate nu vrea să zică.
 Zice doar George. Nu vrea nici George să zică. Tu vei fi G.
 Nu știi nimic. Ok, bun.
 Să ducem mai departe.
 Tu vei fi tatăl meu.
 Și eu ia pe Simona.
 Deci, tu vei fi tatăl meu.
 De ce a luat-o pe Simona?
 De ce nu l-a luat pe Vasile?
 Pentru că inconstientul acelei persoane are nevoie de o an
umită trăsătură care o găsește la acea persoană.
 Inconștientul exploratorului zice, băi, pentru mine, tatăl,
 eu am nevoie în această constelație de nu știu ce, pe care
 găsesc la Simona, ca fiind tatăl.
 Nu contează sexul, femeie, bărbat. Nu, e vorba de trăsătur
ile interioare, de la nivelul inconstientului care-s luate
 în calcul acolo.
 Exploratorul nu știe de ce a ales pe personalism, dar ceva
 îi spune că vreau acea persoană să fie
 tatălu, unchiu, bunicul. Am trăit în Constelații situații
 în care
 se jucăa Constelația și la un moment dat, unul din particip
anți zice, băi, mă doare genunchiu de mod, nu mai pot, trebu
ie să-l lăsa jos.
 S-a lăsat jos.
 Când s-a lăsat jos, exploratorul a început să plângă.
 S-a terminat Constelația, la final am făcut feedback
 și în sală era cineva care cunoștia povestea exploratorului
.
 Sice, da, era jucat de bunicul,
 căruia i-au tăiat piciorul de la genunchi.
 Și în timpul Constelației, omul care jucă rolul bunicului,
 exact la același picior, la același genunchi,
 ai simțit durerea de nu mai putea să meargă.
 Frecvente asemenea situații.
 O să ai uneori senzația că apropiindu-te de cineva
 care ții un coleg drag cu care te înțelegi bine,
 o să simți că vrei să-l strânci de gât.
 Ai făcut un pas în lateral, a dispărut complet starea aia.
 Deci sunt niște stări de intensitate atâta
 la un singur pas modificat
 si scadere atata la urmatorul pas.
 Atat de brusca. De ce?
 Pentru ca tu nu mai esti in inconstientul tau.
 Tu esti parte din inconstientul comun al grupului in acel
 moment.
 Si ceea ce se intampla in constelatie,
 pentru ca dupa ce s-a alese toate personajele,
 eu facilitator, o sa zic,
 acum schimbati locurile in constelatie.
 Fiecare o să vezi că se mișcă.
 Și deși știu doar numele, nu știu ce, cine, cum, ce,
 o să zic că nu-mi place să stau lângă...
 Nu-mi place.
 Vreau să plec.
 Și vine al ala aici, și al ala zice,
 Păi da, dar eu pot să stau bine acolo, eu stau mai bine a
ici.
 Ok, atunci fiecare și-a găsit un alt loc unde se simte bine
.
 Și după aia o să-i întreb ceva, o să vedeți întrebările, o
 să vezi ce.
 Și după aia le zic chiară, schimbați locurile în Constelaț
ie.
 Până când?
 Până când se vede în Constelație că toată lumea a găsit
 combinația de relaționări,
 de distanță între ei în care se simt bine.
 Ce se întâmplă în inconstientul exploratorului în acel
 moment?
 În inconstientul exploratorului s-au reașezat relațiile
 între personajele respective din viața sa.
 Adică ce se întâmplă în afară se propagă în interior.
 E ca și când aș avea o pensetă
 pe care mi-aș băga un inconstient și a zice
 tu nu stai bine acolo, te mut acolo.
 A, dar nici tu nu stai bine acum, cât ai apropiat de asta,
 ai că mai fac o distanță. Și tot așa.
 Asta este constelația.
 Fac în exterior
 și trăiesc schimbările în interior.
 E extraordinar de puternic aceasta metoda.
 Acum o facem.
 Acum imediat o sa facem o constelatie, doar probabil luam o
 pauza, va raspund la intrebari si dupa aia lucram.
 Cand te-ai dus la colegul nostru si ai spus de locul de par
care, eu dinainte am spus chestia asta.
 Când ai spus-o tu, mie nu mi-ai venit să cred.
 Deci nu mi-ai venit să cred, că mi-ai spus că m-am încercat
 acum un an cu vecinul pe loc de parcare.
 E exact asta, mie, m-am încercat acum un an și m-ai zis cu
 vecinul pe locul de parcare.
 Și tu ai spus cu vecinul pe locul de parcare.
 Deci am rămas prost.
 Și o întrebare.
 Am auzit într-o constelație, mi-a povestit cineva care a f
ost,
 o persoană a luat-o pe alta la bătaie.
 Ca lumea.
 Ce se întâmplă în situația asta?
 Deci, au luat-o la bătaie?
 Oprești constelația, oprești constelația.
 Dar se întâmplă, n-am trăit niciodată ceva atât de drastic,
 însă am avut situații
 în care, nu știu, eram un personaj în constelație
 și venia celălalt personaj, era o doamnă care venia spre
 mine,
 băi, deci se apropia și simțeam o stare de furie împotriva
 acelei persoane
 de nu mă recunoșteam.
 Era și Simona, suția mea, în Constelație.
 Și la un moment dat, o să vedeți că sunt mesaje prin care o
amenii vorbesc în Constelație,
 și am zicea, nu înțeleg de ce au cei doi furia respectivă.
 La final am zicea, băi, dar nu te recunoșteam, cum poți?
 Vedeam pe fața ta cât de furios e.
 Zic, și nici eu nu știam, nu puteam să-mi opresc furia față
 de acea persoană.
 Mă depărtam de acea persoană, tf, dispărea instant furia.
 Deci nu mai aveam nicio secunde, nimic, nicio firimitura.
 Ca la final sa aflam tot asa, intamplarea a făcut,
 ca cineva ne-a povestit, zice, da, erau cu tare si cu tare
 in conflict
 si erau foarte supărati unu cu altul, dar noi nu stiam nim
ic!
 Ca nici nu stiam cine pe cine reprezentam.
 Doar cineva din sala care cunoștea, era varul exploratorul
ui, stia povestia.
 Și ne-a zis, da, ei erau într-un conflict atât de intens în
cât se lăsa cu scandal de fiecare dată.
 Și noi trăiam chestia asta fără să știm cine suntem.
 Ok, bun, da.
 Mariusă, îmi place foarte mult de tine cum explici.
 place tot ce aud aici. Am încredere.
 Și aș vrea să te rog să mi-e explici
 de ce, la un moment dat, mi s-a explicat de constelații.
 Am vrut să mă duc și o prietenă mi-a zis
 ai grijă unde te duci, vezi ce faci.
 Pentru că se întâmplă lucruri și pentru că
 dacă persoana care conduce constelațiile
 nu poate să conțină tot,
 pot să pleci de acolo de raiat.
 Așa e, da.
 Și eu de atunci am stat deoparte.
 Ai avut dreptate, da.
 E foarte interesant ce îmi spui și...
 Dar aș vrea să explici puțin lucrul ăsta, dacă se poate.
 Da.
 Dacă facilitatorul nu înțelege ce face,
 mintea lui, nefin conectată cu subconștientul și cu inconst
ientul,
 tendința unui facilitator care nu și-a făcut propriile
 procese, nu a trecut prin propria
 propria căutare interioră,
 are tendința să
 să amplifice
 efectul constelației ca să dea bine.
 Ca să dea bine, îi explic imediat.
 În momentul în care un facilitator are nevoia lui de afirm
are,
 va face în așa fel încât lucrurile în constelație să exag
ereze, să fie prea intense.
 Și va depăși capacitatea lui de a menține controlul asupra
 constelației.
 Asta înseamnă că persoanele care lucrează în constelație
 intră într-un mod prea intens în conexiune cu persoana,
 personajul pe care îl joacă în constelație.
 Și vor prelua poate și emoții de la acele persoane,
 vor prelua poate și informații de la acele persoane.
 La asta se referă semenia situații.
 La un moment dat, exagerat?
 Nu facilitatorul, personajele, oamenii care contribuie la
 constelație.
 Deci, eu, dacă l-am jucat pe George, eu prea rămân în rolul
 lui George.
 Dar asta se întâmplă, nu de pe marginea, cei care joacă.
 Cei care joacă și mi s-ap...
 Dar asta se întâmplă atunci când facilitatorul simte nevoia
 să-și etaleze capacitățile.
 Ok.
 Pe care le are sau nu le are.
 Dar cand totul se invarta in jurul facilitatorului, hai sa-
ti demonstrez eu cat te stiu si cat de smecher sunt, atunci
 apare asemenea situatii.
 Pentru ca facilitatorul nu este integrat in constelatie in
 acel moment.
 Am inteles, nu o sa intreb mai departe, ca nu are sens sa
 dau idei oamenilor, dar eu am fost destul de reticenta cu
 ele.
 Se întâmplă tot felul de situații, există multe forme de
 constelații,
 există o formă de constelație directivă și o formă nond
irectivă de constelații.
 Constelațiile pe care voi le învățați sunt nondirective.
 Ce înseamnă asta?
 Eu, ca facilitator, nu o să-i spun, fă asta, du-te acolo, z
i asta.
 În formele directive, eu mă duc la explorator și zic, du-te
 lângă mamă și spune asta.
 După aia o să mă duc la mama, pentru că să zicem că și-a al
es mama, da?
 Spune fiicei tale lucru ăsta, du-te și ia-o în brațe.
 Asta e formă directive.
 Cine dirijează? Facilitatorul.
 Are posibilitatea să greșească, da, pentru că o face cu m
intea conștientă.
 Înformele non-directive,
 pe care, formele pe care le învățați voi,
 facilitatorul nu intervine să spună ce trebuie făcut.
 Deci cine intervine? Doar înconștientul.
 Eu, când sunt facilitator, eu știu că n-am voie să zic nim
ic.
 Mă duc mai departe.
 Eu, ca facilitator, nu țin minte cine-s personajele.
 Și vă recomand și vă o lucru ăsta.
 Voi întreba de fiecare dată, tu știi ce rol joci? Da, ca să
-i ancorezi pe ei.
 Dar nu-mi pasă, nu mă interesează.
 Eu nu sunt acolo ca să înțeleg o poveste.
 Facilitatorul care e la început de drum vrea spectacol.
 Și există spectacol.
 Am făcut cu grupă din generațiile anterioare de colegi de-
ai vostri,
 le-am arătat ce înseamnă o constelație directivă.
 În constelația directivă, efectiv, asta am făcut.
 Tu spunei asta, ăstuia fă asta, du-te acolo, nu știu ce.
 Băi, a fost, știi cum, merita filmată,
 de că plângeau oamenii în sală, ziceau,
 dar nu-mi vine să cred cea mai tare constelație,
 e extraordinar, mega.
 Și le zic, ăsta e un bullshit.
 Nu e bună de nimic constelația.
 Cum? Ca atat de intens a fost.
 Zic, da, dar a fost generata si gandita de mintea mea const
ienta.
 De unde stii tu ca asa trebuia sa fie lucrurile?
 Ma, pai nu ma-m gandit.
 Eu sunt supus greselii, mintea mea constienta nu stie.
 Inconstientul meu stie.
 Cum las inconstientul? Nu zic!
 Deci daca vrei ca inconstientul sa ghideze lucrurile, nu fă
!
 Nu fă nimic!
 Eu zic doar, faceți ce vreți voi.
 Atunci, inconstientul meu este cel care ghidează.
 Dacă eu zic, fă aia,
 conștientul meu a ghidat.
 Dar cât de deșteaptă poate să fie o hartă mentală?
 Înțelegeți?
 Și atunci eu nu mă bazez pe ce știe mintea mea conștientă.
 Eu zic, hai să lăsăm inconstientul să decidă.
 Eu nu intervin niciodată, eu doar pun întrebări.
 Nu devine, mie nu mi s-a întâmplat.
 Singurul moment pe care l-am făcut ca să le arăt un așa nu,
 a fost acel moment în care le-am arătat o constelație
 directivă.
 E ghiște ce? Pe piață 99% din constelații care se dau sunt
 cele directive.
 Înțelegeți?
 Bineînțeles, normal.
 Poți să pun odată să-i zic asta, odată să pun doar o întreb
are, normal.
 Dar cât timp sunt directive
 acelea directive, mă rog, au, ca și una din caracteristici,
 de exemplu,
 este că tot timpul ți se zice, adouă-o pe mama ta.
 Eu nu am chestia asta. Dacă vrei să o chem în constelații b
ine, dacă nu, nu.
 Nu am dreptul eu să decid pentru tine.
 Ei, imediat.
 Nici asta nu fac, pentru ca asta e directiva, e semi-direct
iva.
 Eu zic, adu pe cine vrei.
 Va mai dau niste niveluri de constelatie, sa vedeti cum luc
ram, da?
 Ce am zis?
 Exploratorul aduce pe Ixulescu si zice, tu vei fi George,
 tu vei fi sotul, tu vei fi matusa, tu vei fi...
 Ei, există un nivel de constelație în care, îi zic așa a
 exploratorului,
 cheamă pe cine vrei tu fără să spui cine este.
 Și la acea constelație, deci la constelațiile astea clasice
, sistemice, ce le învățați voi,
 eu o să trec pe la fiecare și o să întreb,
 știi cine ești? O să-i pun microfonul ca să-l audă toată l
umea și o să zic,
 și zice, da, sunt Popescu, Verișorul, nu știu cum e.
 Bun. Cum te simți aici?
 Și Nenia Popescu stă și zice,
 băi, simt un pic de tensiune, nu știu de ce.
 Și zic, vrei să transmiti un mesaj cuiva?
 Da, aș vrea să-i zic lui Ionel de lângă mine că,
 nu știu de ce, dar mă deranjează când vine tot aici după
 mine, nu știu de ce.
 Și, na, exploratorul și a ceva din asta, sau nu și a nimic,
 mă rog.
 După aia mă duc la următorul, știi cine ești? Da, sunt
 Georgică. Și cum te simți?
 Păi mă simt foarte relaxat aici, m-am liniștit că acolo
 eram tensionat.
 Și cum... ce vrei să transmins? Păi vreau să-i zic explor
atorului că să stea liniștit că lucrurile se rezolvă.
 De ce? Nu, așa simte. Bun.
 E, la cel nou tip de constelație, sau tip alternativ de
 constelație,
 nu îi întreb nimic. Le zic doar atât.
 Cata, v-ati pus? Bun.
 Acum schimba locurile.
 Si schimba locurile.
 Si s-a oprit.
 Imi zic, acum schimba locurile.
 Acum schimba locurile, acum schimba locurile, acum schimba
 locurile.
 Nici un cuvânt, nimic!
 Nimeni nu stie cine e.
 Deci, personajul jucat nu stie ce personaj joaca.
 Singurul care stie cine ce este, este exploratorul.
 Ii stie ca el te-a ales si in mintea ta o sa fii cu tare,
 dar nu-ti zice-ti e.
 E cea mai puternică constelație.
 Când nu știi nimic conștient, nu se pot întâmpla probleme
 acolo,
 pentru că totul e ghidat de inconstient, cu cât constelația
 e mai directivă, cu atât apar probleme.
 Pentru că atunci mintea intervine.
 Deci, cum bă, ce?
 Te-ai lămurit?
 Deci da, există pe piață asemenea constelații directive
 care sunt foarte spectaculoase,
 adică oamenii...
 Uaaa, dar ce-au zis, dar ce-am făcut, dar cum?
 E, la astea non-directive nu se întâmplă nimic, e o plictis
ială continuă.
 o liniște, se doară,
 ...
 și te trezești că ceva s-a schimbat în tine.
 Deci, pă, nu știu de ce de-a mă simt.
 Și acum am un element cheie pentru voi.
 În Constelație sunt toți oamenii din sală,
 inclusiv colegii noștri care înregistrează acolo.
 Atenție! Sunt de ce?
 Pentru că constelația se lucrează la nivelul inconscientul
ui colectiv al unui spațiu.
 Ești în sala aia și dacă stai în colțul ăla, tu îți lucrezi
 propria ta problemă.
 Cum face asta?
 Pentru că tu, stând aici pe scauni, să zicem că colegii tăi
 lucrează, tu stai pe scauni.
 Tu, când te uiți la ei, vezi că pentru tine, colegul cu
 tare, nu știu de ce, dar seamănă cu mătușa ta.
 Ăsta l-alt seamănă cu vecinul, Ăsta l-alt seamănă cu soțul,
 Ăsta l-alt seamănă cu mama.
 Și ți-ai proiectat propria constelație în timp ce te uiți
 la constelația colegului tău.
 Tu-ți lucrezi propria ta traumă, propria ta problemă, în
 timp ce cei de aici lucrează altă problemă.
 Nimeni care e în sală nu este în afara Constelației.
 Deci tu lucrezi, propria ta tensiune stând acolo în ultimul
 rând.
 Și dacă s-au cu ochii închiși?
 Ghici ce?
 N-are nicio
 diferență. De ce?
 Pentru că tu faci constelația, o faci în interiorul tău,
 prin faptul că auzi mișcările pașilor.
 Mai mult, și surd să fii,
 simți vibrațiile bătăilor inimi oamenilor din sală și asta
 îți creează o constelație în interiorul tău.
 Se zisați cum? Nu pot să fii în afara unei constelații.
 Vrei să întreb ceva?
 Să facem imediat pauză. Cred că e pauza de jumătate de ora?
 Mă urc, doar să mai înțelegi pe mine, Elenaș, după aceea.
 O mică chestie care mă...
 Trebuie să facem un pic de liniște că imediat luăm pauză.
 M-a șocat puțin. Eu de jumătate de ora, dacă nu mai mult, m
ă gândeam la fratele meu, că n-a început chestia de constela
ții.
 Colmea-l cheamă George și tot îl menționez pe George.
 Ok.
 O întrebare am.
 Am mai fost la constelații înainte și acea persoană mereu
 întreba pe fiecare dacă am mai lucrat la acea constelație.
 Este posibil că această constelație care noi facem, poate
 să lucrăm acasă, de exemplu?
 Da, pentru că e nevoie de cam de șase luni să nu lucrezi pe
 aceeași problemă cu constelații.
 Deci, dacă tu, de exemplu, astăzi să zicem că lucrezi pe,
 nu știu ce, o problemă de sănătate, un conflict, o barne,
 am,
 Recomandarea este ca in urmatoarele 6 luni sa nu mai faci
 constelatii pe aceeasi problema.
 Dar pe alte...
 Pe altele poti sa faci, da.
 Doar pe aceeasi problema sa nu faci, ca sa lasi timp sistem
ului sa se aseze.
 Singur.
 Singur, da.
 Prin influenta constelatii lucrurile incep sa se schimbe.
 Dar trebuie sa ramana in acea dinamica schimbarii, sa nu
 mai intervi din alta constelatie.
 Lași lucruri acolo după șase luni, dacă nu ești mulțumit,
 mai reiei.
 Am înțeles, mulțumesc.
 Cum? Pe aceeași problema? Nu. E bine să nu faci pe aceeași
 problema, da.
 Colegul a vorbit despre probleme care auzi că pot apărea.
 Chiar și tu ai spus mai devreme cuvântul problemă.
 Da.
 Și sunt curios să-mi dai și nou un exemplu, două de problem
e care pot apărea în timpul constelației
 și cele cu care am putea rămâne după.
 După nu rămâni, dacă faci constelația, cum zic eu, nu rămâ
ni,
 dar în timpul constelației pot să apară probleme,
 în sensul că pot să somatizezi foarte intens trăiri ale
 personajului pe care îl joci.
 Tata, nu știu că nu mi-ați zis ce personaj joc.
 Nu contează.
 La nivel inconstient, vei ști, inconstientul tău știe
 personajul.
 și vei trăi niște stări și nu știi de ce.
 Te apucă voma, te apucă diareea, nu știi de ce.
 Te apucă durerea de genunchi și nu știi de ce.
 Ok?
 În afară de diaree totul se întâmplă în sală.
 Dacă chiar e diaree, poți ieși afară din sală.
 Deci să înțeleg că nu pot aparea probleme la nivel de sch
imbarea percepției?
 Nu, nu, nu, nu, nu, nu apar.
 Apar dacă, de exemplu, există persoane care au, nu știu, a
fecțiuni psihotice sau au afecțiuni din ăstea mai grave psih
ologice,
 pot să apar în situația asta.
 În general, în NLP se produce o triere a oamenilor care răm
ână în NLP.
 Și eu, de exemplu, în cursuri, îi cam forțez să plece din
 cursuri.
 Mai ales persoanele psihotice le cam forțez să plece din
 curs, pentru că le infirm lucrurile pe care ei le cred.
 Și atunci oamenii zică, asta e o prostie de curs.
 și pleacă, renunță la curs,
 iar când sunt tehnici care ar fi problematice pentru acele
 persoane,
 acele persoane nu mai sunt în sală deja.
 Deci o fac intenționat,
 fac intenționat cei care mă știți mai demanu'
 și colegii din echipă mă știu de ani de zile,
 sunt niște elemente pe care le adaug în curs
 care știu că nu sunt suportate de persoanele
 care au o anumită problematică psihologică
 Și atunci acele persoane renunță la curs.
 Nu știu asta, nu am idee.
 Dar eu vă zic cum procedez eu.
 Probabil că o face și Horia.
 Păi, de exemplu, pentru persoanele psihotice,
 elementul care e cel mai deranjant e să le spui că nu exist
ă nimic spiritual și luminos și transcendental și nu știu ce
.
 Dar asta o fac la practitioner.
 La Master le zic că există, dar deja s-au triat.
 Înțelegeți? Deja cei care n-au suportat ideea că nu există
 energie și chestia,
 au plecat la Practitioner și atunci la Master am spațiu des
chis să vorbesc cu oamenii spunându-le,
 ba da, există.
 Păi cum? Când ne-ai zis că nu există?
 Păi și normal că nu există și există.
 În același timp.
 Ce-i atât de complicat?
 Da.
 Care să zicem că nu participăm în constelație, ne propunem
 și noi ce...
 Nu, nimic, doar te uiți.
 Doar suntem...
 Doar te uiți, e atâta, ești atentă, pentru că inconscientul
 tău lucrează deja.
 A ales o temă, bine, dacă tu o alegi conștient, nu schimbă
 nimic.
 Și dacă nu alegi conștient, inconscientul tău deja a ales
 ceva pe care lucrează.
 Fiiți atenți, oamenii buni.
 Constelație faci în momentul în care îți privești lucrurile
 în cameră,
 deșa faci o constelație. Te uiți în cameră la lucrurile
 tale și ai venit în cameră gândindu-te cât de greu îți este
 ție în viața ta că nu reușești să ceva.
 Și ai intrat în cameră și în camera în care ai intrat nu-ți
 place unde este statuieta aia și ai mutat-o în partea elalt
ă.
 Crezi că e întâmplător că ai mutat-o? Mutarea aia înseamnă,
 de fapt, mutarea pe care tu o faci în inconscientul tău.
 Vrei să schimbi un tablou cu altul. De fapt, lucrezi o
 constelație a inconștientului tău în momentul ăla.
 Feng Shui-ul sunt niște reguli de corectare a inconștientul
ui nostru după niște principii universale.
 În momentul în care eu mă uit la elementele de Feng Shui,
 vei amintiți mătura care era legată de lumină?
 Ei, rața care e legată de nu știu ce, broasca care e legată
 de nu știu ce, să vizați,
 sunt simboluri care se duc în inconstient, eu când le așez
 în anumită combinație,
 în inconstientul meu eu îmi lucrez modificările respective.
 Așa funcționează.
 Nu știu feng shui, nu m-ai interesat, dar principiile ăstea
 sunt.
 Bun, v-am ametit de tot?
 Haide să facem pauză, să mâncăm.
 E și 33 la fix, aș vrea să ne revedem aici.
 Atenție, la constelații, dacă am început constelația, nu
 mai puteți intra în sală și nu puteți ieși din sală.
 Ieșirea din sală doar dacă ai o urgență, dar după aia nu
 mai ai voie să intri în sală.
