Hai, deți, hai, deți, hai, deți!
Hai, deți, hai, deți!
Până vin și ceilalți colegi, de fapt cred că suntem oricum majoritatea.
Întrebarea pentru cei care vor încerca,
până vin și ceilalți colegi, de fapt cred că suntem oricum majoritatea. Întrebarea pentru voi,
dacă ați fi ok,
ca
să depășim un pic ora 18, bă cer voie,
și să o tăiem de mâine, adică să nu vă țineți străsați mai mult, vă tai un pic la un 5,
4 jumate, ați fi ok? Mâine. Deci stăm în seara asta un pic mai mult, nu știu cât, depinde, am în minte ceva și nu știu cât durează asta ideea,
dar compensăm să nu stăți străsați, ok? Să-ți ok așa, mâna sus, cine e ok?
Bun, mulțumesc, atunci stăm un pic peste ora 18 ca să știți, nu știu cât, jumat de ora, o oră, nu cred că mai mult de o oră,
și poate nișmecăară. Vrea cineva aici să zică ceva?
E în regulă concert plăcuța.
Înțeleg, nu-ți face griji, e perfect în regulă, nu-ți face griji.
Bă, veniți la mie și spuneți, știți, eu trebuie să plec.
Bă, nu sunt profola care trebuie să vedea voie să plecați.
Nu, ok, aveți programă, aveți priorități, e perfect în regulă, înțeleg perfect și vă mulțumesc că ați fost aici și că veniți
în contexte în care poate sunt importante pentru voi și alte persoane și alte lucruri,
și totuși veniți la curs în zile importante pentru voi, pentru mine e cea mare onoare și nu trebuie să vă cereți voi niciodată.
Bun, unde eram înainte de pauză? La Umbră. Cum vi se pare conceptul ăsta până acum?
Ok. Bombă, pentru că până la finalul acestei eseri vreau să o vedeți, vreau să o cunoașteți.
De-aia vreau să stăm un pic peste programul. E un exercițiu pe care vreau să-l facem acum pe seară,
pentru că dimineața nu ar avea același împact.
Cum?
Ar putea.
Da, era cineva cu mâna pe aici. Da, ai totul? Da, te rog.
Salut, eu sunt Sânziana. Bună Sânzie. Eu sunt uimită de faptul cum se naște Umbra.
Pentru că atunci când eram mică, probabil că mi s-a tot oprit acțiunea pe care vroiam să o fac... Ca să fiu cuminte.
Ca să fiu cuminte, că nu se face așa, că diverse, diverse alte motive din partea adulților.
Și atunci observ acum la serviciu anumite reacții ale colegilor cu autoritate.
Și îmi dau seama că îi sfidez fără să vreau prin atitudine non-verbală.
Foarte multă. Dar nu... Pentru mine era ceva firesc.
De asta am vrut să vorbesc după ce a apunctat Justin.
Da, și o făceam și fac asta încă. Și toți o facem, știți, când de obicei în cuplu,
când știm că n-avem dreptate, dar trebuie să compensăm cumva senzate de disconfort pentru că nu vrem să recunoaștem.
Atunci sfidăm non-verbal. Nu recunoaștem că am greșit, ba și sfidăm până în privirea de...
Toți o avem. Nu știu cum fac. Ar trebui să mă pun în oglindă să văd.
Simplu. Întreabă-te ce din mine simte să se exprime așa.
Ce beneficiu am că fac asta? Ce simt când fac asta?
Am înțeles. Ok. Ok. Mulțumesc mult de atent.
Ok. Mersi și eu. Mersi mult de împărtășire. Ioana.
Mersi. Am întrebat colegă a mea mai devreme cum putem să lucrăm noi să descoperim umbrele astea?
Se poate și prin, nu știu, introspecție noi cu noi, me versus me?
Sigur. Sau doar în proces terapeutic?
Nu, nu, nu. Se poate și pe...
E botez.
Pe cont propriu? Nu știu dacă mai facem exerciții acum. Recalibrez.
Se poate și pe cont propriu, în primul rând, develin un foarte bun observator al tău.
Foarte bun observator al tău. Adică e nevoie să exesezi foarte mult în poziția perceptuală al lui observator, chiar și al celui celu'l alt.
În momentul în care te comporti într-un fel, să o ieși într-un context social cu alți oameni, că atunci apare umbra,
că atunci apare umbra. Întreabă-te de ce fac eu asta acum?
Ce din ce arăt eu acum ca să mă făresc sau să mă impresionez pe astea?
Aș putea să nu fac, dar o fac. Ia să văd.
Dar ca poziție perceptuală, cu cât mai des tu te observ pe tine în timp ce relaționezi cu alți oameni, cu atât mai ușor o să-ți descoperi și o să-ți cunoști umbra.
Că tu știi când minți. Tu știi când te alinți. Tu știi când răspuns vag. Tu știi când sfidezi.
Restul nu poate să te dovedească, poate te intuiesc, dar nu poate să te dovedească. Tu știi când e real.
Cu cât mai sincer ești tu cu tine atunci când te observi și te prinzi că ești în umbră, cu atât mai ușor o să-ți cunoști umbra.
Dar nu cu când zic să te prinzi în umbră, nu mă refer la să te prini și să te pedepsești și să te critici.
Nu, la modul de "pa, dar dacă aș fi eu să-ți incerc cu mine că eu chiar fac chestiile astea, când le fac? De ce le fac?"
Și numai tu știi. Dar asta neceste curaj în dialogul tău interior.
Și chiar crezi că vin mereu răspunsurile?
De câte ori ai făcut-o? De câte ori ai făcut asta?
În ultima vreme se întâmplă des de-an...
Și au venit răspunsurile?
Răspunsurile tu nu le am.
Ia dă-mi un exemplu, dacă vrei să te ajut.
Ah, vrei să vorbim hipotetic tu.
Nu ne-am părat hipotetic, dar...
Dacă îmi dai un exemplu concret, cred că poți să-ți sprijini cu întrebări pe care să le pui.
Altfel vorbim de...
Asta-i gestul de gărmare. Să-i zic, să nu-i zic. Bă, gărmești pula.
"Dar am ridicat eu mâna. Tu smârțitei, dacă mă așez fără să zic ceva, o să zic că am ridicat de-a-n pula."
Dar dacă îi zic, mi rușine. "Tu smârțit, ce fac eu acum?"
"Ai să zic, poate inventești ceva sau nu." "Dar că o zic pe-aia, dar o dimineze un pic acum."
"Râdeți pentru că faceți la fel..."
"Râdeți pentru că faceți la fel fivarmască să vă fie."
"Siți care e cea mai întâlnită mască?" "Asta!"
Umorul e cel mai ușor de folosit ca...
...buffer și ca mască.
Nu știu dacă ți-o să văd, umorul apare și dumele, și glumele, și poantele,
apar de obicei în momentele în care vorbim despre ceva tabu.
De la sex, la moarte, la ceva ce ne stă înjenește.
Atunci apare câte o glumă, câte o dumă, că e nevoia măștii, care spuneau "Să schimbăm până la mine subiectul."
"Ce vorbim de...?" "Că mă faci să mă simt... real."
"Dar să mă prefac."
Asta face umorul atunci.
Și e masca mai preferată de eu, cunoscată de bine.
Și de aia se expertănează că am folosit-o foarte mult timp.
S-a îndrat puțin timp.
- Uite, ceva ce se repetă. - Ia.
- Trebuie să iau loc? - În relațiile de cuplu.
- Poți să o duc? Ok, poți să o duc. - Sper să poți să o duc eu.
- Hai.
- Mulțumesc lui Justin și Alexandrei că de acolo pleacă.
Uite, la mine nu era cu "Zâmbeți-vă în fața mamei" sau "Da profa".
La mine era în cuplu.
Mulțumesc lui Dumnezeu că oamenii aia s-au obținut că eu nu sunt pro-violență, dar...
Sunt tot așa.
Și nu-mi da seama ce e acolo.
- Dacă ar fi să-mi descrii în cuvinte onomatopeile din care le-ai fost în nori
și din bajonul verbal, ce mai zice? Descrii-mi în cuvinte.
Ești cum?
- Eu cred că fug. - Nu, nu îmi spune ce faci.
Spune-mi cum ești în relația de cuplu de care mi-ai văzut din nori.
Cum ești? Cum te comporti? Dăm niște cuvinte, niște etichete.
- Mironosită. - A, ești mironosită.
Ok. E cea mai întâlnită masca feminităție, să știu.
Și nu e vina ta sau a voastră.
Este condiționată de educația pe care din nefericire foarte multe femei o dau mai departe.
Pentru că și le-au primit-o și pentru că li s-a spus că dacă sunt altfel, sunt păcatoase.
Sau impure sau greșite. Ceea ce e nimic mai fals. E din contră.
Cu cât mai nemironosită ești, cu atât ești mai sănătoasă.
Și aliniată și liberă.
Nu înseamnă că trebuie să fii așa în orice fel de context.
Și e valabil și la bărbați. Sintromul băiatului cu minte. E același lucru.
Cu cât mai conectat cu propria ta natură de la sexualitate, la emoții, ești.
Și, în păcat, cu asta cu atât ești mai sănătos.
Cu cât nu ești, în păcat, cu asta cu atât ești mai sănătos.
Și ca bărbat și ca femeie.
Și acum hai să revenim.
Ești mironosită sau erai în răsli de cuplu?
Ok. Și? Ce vrei să afli?
Păi uite, că devin mironosită în momentul în care...
Mironosită descriem ce înseamnă pentru tine.
Că poate pe harta mea...
Poate tu nu-mi știi altfel.
Asta vreau să aflu.
Mironosită, de fapt, e altceva...
Mă mulțumesc.
Când intru în defensivă emoțională, cred, îmi se spune, uite, ești egoistă.
Și eu sunt la modul, "Ah, da, sunt și egoistă, dar..."
Nu, asta e falsă autenticitate.
Mironosită pe harta mea înseamnă fata cu minte care să dă sfântă.
Ok, nu. Atunci nu sunt...
Nu vin să fac ses cu tine, mă împiedic.
A durat un pic.
Aia înseamnă mironosită. Nu vreau, dar insistă.
Când zic "nu", înseamnă "încă".
Nu. Aia înseamnă mironosită. Are sens?
Păi, harta mea.
Nu știu ce-n descrițiu.
Eu am dat harta mea, nu știu ce-n descrițiu.
Bun, deci... Rea.
Te rog.
În momentul în care cineva vine și-mi spune că sunt întru un fel...
Da, tu zici "Da, sunt și".
Asta-mi spui?
Da, dar repet, fi dându-te. Nu la modul...
Cum?
Da, sunt și.
Da, sunt și.
Dar un fel de ce mare rahat ai descoperit tu.
Da, e o autopărare, dar tu simți că recunoști că ești și?
Nu.
Care e întrebarea? Cum am ajuns aici?
Cum...
Cum descoperi eu umbrele astea? Nu știu. Uite, prin...
Păi, tocmai descoperiți-te, uite-mă.
Exerciții? Nu, dragă mea, prin autopservare.
Cine sunt eu, de fapt, atunci când fac asta?
Când cineva vine și îți spune "Ești...", cum mai zici tu, da?
Și tu zici "Da, sunt".
Tu în spatele lui "Da, sunt", cine ești?
Ești aia care nu vrea să fie?
Ești aia care să speri că a fost observată și văzută?
Nu? Așa descoperi.
Aută o observare.
Și când descoperi, zicea "Ok".
Bine m-am regăsit cu partea din mine.
Nu că de ce sunt așa.
Bine că m-am regăsit cu o parte din mine.
Cu cât mai mult ne dăm singur cu biciul pe noi că suntem într-un fel sau altul, cu atât mai multă umbră creăm și umbra se ascunde, fuge.
Cu cât mai mult ne recunoaștem părți din umbră că umbra nu vine dodată, vine în părți, că dacă ar vini dodată ne-ar pulveriza.
Atât de puternică e ca și volum de energie și de forță.
Dacă ar vini toată dodată, ne-ar pulveriza.
Psihic am înnebunit.
Umbra dacă ar fi s-o vedem față în față, a noastră fiecareuia, de-o dată, știți cu cine ar arăta?
Ca diavolul.
În Biblie și în religie, diavolul este umbra.
Nu vreau să ajung acolo, o să vorbim un pic imediat și despre asta.
Ajunge la tine, Iona.
Când tu descoperi o parte din tine prin autobuservare, fă-o cu curiozitate, nu cu judecată.
La început, cu curiozitate. Nu neapărat poți din prima să accepti să iubești partea iar din tine care îi face sau e într-un fel.
Mă da cu curiozitate, poți.
Vreau să o descoperi. Nu trebuie să o manifesti, nu trebuie să o recunoști, nu trebuie să o spui nimănui. Doar cunoaști-o.
Și abia după aia vezi cum o dai duși la terapie sau nu.
Dar prima oare, prima și prima oare, doar observă cu curiozitate.
Bine, o să fac așa și o să te anunț.
Nimic din tine nu e greșit, să știi.
- Mă țineți. - Absolut nimic.
Ci din fiecare dintre noi. Nu există așa ceva. Există judecată despre ceva ce mi s-a spus că e greșit. Aia da.
De la furie, la sexualitate, la violență, la lăcomie, la lene, nimic nu e rău și greșit în tine.
E doar o altă latură a eu-ului tău interior.
Și vom fi completi, doar în momentul în care ne vom reconecta cu părțile din noi ca să fim completi,
în momentul în care avem puterea să nu doar să acceptăm părțile din noi reprimate și îndurerate și triste și neplânse și furioase
și "X" etichete pe care le folosim,
ci putem nu numai să le acceptăm, ci să le și iubim.
Atunci apare întregirea.
Deci, dar sunt și așa.
Eu, personal, am trecut... nu mai am nici de reminiscențe de anul atât de mare,
dar cred că v-am spus și la practicii și n-am fost educat / condiționat / reprimat să-mi trăiesc adolescența ca un băiat bun.
Good Boy syndrome.
Așa cum fetele au mironosită, băieții au Good Boy.
Politețe excesivă, scuze doar că respiră și rescuze,
nu intră în conflicte, în orice fel de conflic, chiar dacă le date de înapoi, că nu cumva să deranjeze.
Știți oameni care sunt așa? Bărba și femei.
Este o condiționare de Good Boy și de Good Girl.
Eu așa am fost educat să fiu.
Când firea mea, sau o mare parte din firea mea, nu toată, exact opusul.
Exact opusul.
Eu, în copilărie, înainte să fiu condițional, eram copilul care era extrem de autentic.
Ce voia, când voia, ce simțea, zicea.
Până când mi-a notat peste bot, de câteva ori, constant, s-au început să simt că nu-i bine, că nu mai sunt iubit, nu mai sunt apreciat, asta constant.
Și am înțeles că iubirea vine către mine când sunt cuminte.
Și mi-a luat mult timp să constat în adolescență, din nou, mi-am trăit, aproape că n-am avut adolescență, la nivel de trăit adolescență.
Am fost mega cuminte, reprimat, timid, constant.
Abia spre finalul liceului și început de facultate, am început să am așa mici pusei de rebeliuni, de genul de "Mai duceți-vă și în toți care aveți pretenții".
Problema este că atunci când reprim la tine foarte mult, mă reușesc acum la copii și la adolescenți,
ca să fii cuminte, vei ajunge la un moment dat ca latura ta rebelă, umbra, să preia controlul.
Nu trebuie să te aștepți, te îmbedi o dată fără să știi că ai făcut-o... faci prostii, nasoale.
Dar este un mod în care umbra este la suprafață, nu că ești tu rău,
și că n-ai fost lăsat să fii rău în doze mai mici, iese într-o doză mai mare deodată.
Că tu nu ești rău de fapt, așa cum nu ești nici bun.
Ești.
Pur și simplu, restul sunt etichetări și cuvinte.
În momentul în care latura mea rebelă a primit un spațiu să se manifeste,
evident, am lucrat la asta terapie, vindecare, tabere, și încă fac asta,
când latura mea rebelă a primit spațiu să se manifeste și n-a mai fost greșită.
Și a fost doar ăsta sunt. Mă doare în scurt, dacă îți convine sau nu, ăsta sunt.
Nu încerc să par, nu încerc să exagerez. Ăsta sunt.
Uneori sunt așa, alteori sunt altfel, dar sunt și așa.
Ghiște, și aici e ce vreau să vă spun acum în seara asta,
în momentul în care îți aduci umbra în lumină, părți din umbră din nou, că deodată dacă aduci, faci poc,
acele părți de umbră ți se vor dovedi a fi cele mai mari calități în raport cu ceea ce tu vrei să obții și obiectivele tale.
Adică te va servi.
Cetă ce prime ascunzi critici va ajunge la un moment dat să te servească.
Umbra ta este cel mai bun prieten al tău și cel mai bun aliat.
Doar că ai fost învățat să-l tratezi ca pe un dușman.
Și când te împrietenești cu umbra, devine camaradul tău care la nevoie îți poate salva viața.
Exemplul meu personal, când am început să fiu inclusiv în cursuri, eu așa am început, efectiv, nu m-am făcut altfel.
În cursuri, non-conformist, rebel, nebarberit, mai cu franceză, mai cu una cu alta, oamenii care apreciau asta și
au sătui de training-uri de alea cu cravată și procedural și la limite și la false, unde simțeai încorsetați,
dar cu bun cuvânt, au apreciat că eu sunt relaxat oglindind ghişte, o parte din ei.
Pentru că eu sunt rebel în fața lor, a voastră, pentru că eu sunt non-conformist, pentru că eu sunt relaxat,
pentru că eu pot să greșesc și zic, îmi pare rău, am greșit, n-am știut, sau fac o prostie și, a ei, nu moare nimeni,
ghişt cine se simte că are voie să facă la fel. Are sens? Și mie fix atitudinea de rebel a ajuns să-mi servească
și să mă împlinească psihic și sufletesc, unde toată viața mea și toată doar dorescența mea am reprimat-o.
Ajunc la voi. La asta mă refer când zic, "Umbra ta va ajunge să te servească în momentul în care te împrietăști cu ea."
Te va servi, efectiv, găsi în ea resurse și energie, umbra este energie, prin care te vei salva de foarte mult ori,
sau te vei îmbogăți, sufletești sau chiar financiar, în momentul în care încetezi să te ascunzi că ești altfel.
Oamenii care sunt împăcăți cu cine și cum sunt ei, fără să se judece, dorm cel mai bine noaptea.
Deși nu este cel mai bun exemplu, dar este în direcția în care vreau să vă explic, nu este cel mai bun exemplu.
Nu este cel mai bun exemplu, părți din nou luați-l cu sare.
Rappării și hip-hopării, de la chielul la biogimafia, la grasul, la ce ascultați, care ascultați,
bă, n-au nicio fel de presiune de a părea că sunt altfel decât sunt. Înjură-n melodii, înjură-n concerte.
Vorbesc despre sex și droguri din păcate, aici nu sunt deloc de acord și sunt admirați, plăcuți, au fani și sunt prosperi.
Asta înseamnă integrarea umbrăi. Asta sunt atât. Beau, fumez, mă bat, vânâng curât, vorbesc curât,
dar nu mă prefac că sunt altfel. Atenție, luați-o cu sare, da? Nu înseamnă că asta trebuie să facem toți.
Încerc să vă explic la, uite ce înseamnă, să nu te ascunzi în orice fel de sens.
Ajun la voi. Bineînțeles că sunt și acolo măști, bineînțeles că și acolo sunt extreme, bineînțeles că și ei au nevoie de terapie.
Fără dubiu. Doar încerc să explic și să, nu știu, să vă dau un exemplu de, uite, un om care e un pic mai liber decât restul societății.
Ceea la fix a picat asta.
Excelent. Emilia, te rog și mergem mai departe.
Bună, Emilia, am și o întrebare.
Încerc să vă spun că, de la un documentar văzut despre viața lui Charlie Sheen.
A apărut, nu știu să-ți, că a fost complet conectat și acceptat și integrat cu umbra, n-a încercat niciodată să pară altfel.
Și cine nu a văzut documentarul "Cruelville de Comandu"?
În acest moment, atunci, dar îmi place când un bărbat vorbește mai mult decât mine și mi-aș vorbele din gură, ce am observat eu, o dinamică, între, în momentul în care lui Charlie Sheen era rău, era drogat, era boschetar, făcea toate alea, lumea îl adora, îl susținea, era acolo pentru el.
În momentul în care, să spunem că, a schimbat perspectiva, a înțeles că a fost într-o extremă și că acum este bine, este echilibrat, e așa, bă, lumea nu mai este lângă el. Care ar fi motivul?
Nu știu să-ți spun. Păi nu știu, nu sunt în locul lui.
- Dacă nu, pentru răspunsuri. - Dar tu vrei să vorbiți despre Charlie Sheen sau despre tine?
- Nu. - Ah, ok.
- Nu, nu, nu, fix legat din perspectivă psihologică și sociologică. - Răspunsuri nu știu.
- Atât? - Nu știu.
- Pot să-mi cerc un răspuns, dar nu înseamnă că am și dreptate.
Cred că Charlie Sheen și cei ca el, de la chielul la biu-gi-mafia, la ce vreți voi, care se comportă într-un med...
Bine, mafia nu îi se încadrează, că ei sunt foarte etici, social vorbesc. Chielul nu, el e altfel.
Dar și el are foarte multe principii foarte valoroase și etice, pe care nu le vedeți, adică nu s-aud, nu le explică.
Dar are un cod de onoare, ca să zic așa.
Oamenii care se comportă într-un mod antisocial, social acceptat și sunt admirați de alții, de fapt sunt admirați pentru că au curajul să fie așa cum am vrea și noi să fim.
Sunt cumva... inclusiv stand-upării.
Ei, stand-upării, vorbesc pe scenă și în diverse interviuri și ne fac să râdem într-un mod în care noi suntem în continuare safe pentru că noi nu suntem ca ei,
dar aplaudăm și crăpăm de râz pentru că recunoaștem că ceea ce ei spun pe scenă e real și ne regăsim.
Dar noi nu zicem asta, de fapt. Noi doar râdem la o puantă.
Dar, de fapt, știm că e adevărat.
Și practic ne crează contextul în care noi să ne oglindim în ei, iar asta ne ia presiunea de pe noi că nu suntem singuri.
În momentul în care Charlie Sheen a încetat să mai fie bad boy-ul de Hollywood pentru că s-a vindecat, e sober numai bea de 6 ani, 8 ani, nu știu cât, s-a cumințit, are nepoți etic,
el a încetat să mai fie ceea ce societatea are nevoie să fie, adică o supa pă deliberarea presiunii de judecată.
În momentul în care te judec pe tine decât să mă judec pe mine, tu ai încetat să mai fii sacul meu de box de judecat sau ai încetat să mai fii supa p-a mea prin comportamentele tale să mă regăsești și eu, așa că nu mai am ce să aplau la tine.
E o presupunere ce am făcut acum.
Păi și atunci, plecând de la ideea dichotomică de bine și rău, noi ne dorim să fim răi?
Nu. Da, ne dorim să fim răi cu permisiunea celorlalți și fără să fim judecați.
Ok. De asta bârfim.
Da, da, da, noi toți suntem și de dragul lingvisticii răi.
Doar că majoritatea dintre noi ne prefacem că nu e adevărat, doar alții. Noi suntem mai puțini răi, nu suntem chiar așa.
Păi, suntem fixă fău.
Păi și atunci suntem buni dintr-o nevoie de superioritate?
Mhm. Și dintr-o nevoie de a fi iubiți, și pentru că așa am fost condiționați, să ne raportăm.
Suntem buni și chiar suntem? Sau ne prefacem că suntem atunci când nu suntem pentru că interes?
Nu, că suntem și buni și răi din perspectiva mea. Suntem completi?
Absolut.
Cerc.
Absolut. Iar eu vin și spun că în realitate nu există bine și rău.
Există doar context potrivit sau nepotrivit pentru a manifesta natura.
Ok. Mai am niște întrebări ridicate, dar trebuie să le clarific.
Ok. Chris, pe scurt, te rog. Tăi să vină microfonul.
Era tot o părere, toti, să vede Charlie Sheen, în general, când...
Cum era în cazul lui? Lumea era foarte suportivă, nu? Atunci când el era la pământ.
Și noi spunem, suntem buni și suntem altruiști și suntem genuini.
Și eu personal, este părerea mea și mă asum, zic, pe dracu, nu?
Suntem superiori, nu conștienti, inconstienti, dar avem nevoie să demonstrăm chestia asta
și totodată să ne simțim superiori. Când ala a părăsit liga aia și s-a făcut bine, oamenilor le-a dispărut la-i motivul ăsta.
E o variantă, sigur.
De a func, ca să-și asigură superioritatea. Asta-i părerea mea.
Mulțumesc, așa este. E și asta posibilitatea. Răzvan, te rog.
Mulțumesc, Horia. Foarte scurt, să nu vă rețin și v-am părut.
Nu mă rețin, dacă mă reține, nu-ți dă microfonul.
Referitor la debate-ul pe care a fost în discuția asta, e ceva de genul ce am surprins eu la un prieten.
În ideea în care vezi pe cineva și vrei să-l ajuti, e prin faptul că îi oferi lui X un leu, 10, doar că știi că va fi reversul.
Dar ei, practic, pentru tine, că tu te vei simți bine.
Da, așa e. Majoritatea dintre noi facem bine pentru că ne simțim superior să-l facem. Așa este.
În mine, mersi.
Așa este. Nu mereu, nu întotdeauna. Facem bine și din compasiune, ceea ce este admirabil.
În același timp, dacă ar fi să fim sincer complet, ori o facem pentru că ne vede la desuși și s-adună.
O, ori o facem pentru că ne simțim noi miloși și superior, deci hai să vezi cât de norocu-mine e viața ta.
Adică din salvaturism.
Ce vorbești?
Cum altfel? Din compasiune.
Din compasiune înseamnă îți recunosc provocarea, am fost sau nu am fost acolo, simt cumva că, dacă aș fi în locul tău, mi-ar fi foarte greu.
Și pentru că pot și am de unde, te sprijin, dar fără să bravez.
Și fără să fac reclamă și fără să zic, mă vezi, tatii, băgă acolo, băgă la...
Nu, aia e...
Asta e teatrul. În același timp, binele e bine, nu știu cum să-ți explic.
Decât să nu faci rău, mai bine făl de teatru.
Asta e opinia mea.
Cum?
Și mă lipsitor, da.
Aici e o dezbatere. Unii zi, bă, binele să faci că nu te vede nimeni.
E discutabil. Într-o societate în care oamenii nu sunt orientați spre sprijinire alți oameni,
și nu sunt orientați de gata să-i sistemic, cred că cu cât mai mulți oameni fac bine,
indiferent din motivele lor, dar public, dacă o știu să o facă și-o autentic, o să înspire și pe alții care,
până atunci, ar fi zis, bă, nu fac, că tot sunt răi.
Și e discutabil. Da, binele să faci și în singurătate că nu te vede nimeni, doar pentru că poți să faci asta,
și bine să face, e opinia mea, și publica să însprijini, să înspiri și pe alții atunci când...
E opinia mea. Deci, depinde de caracterul și de personalitatea fiecarei.
Unul ar să pute vește alta, altul ar să fie în regulă.
Dar da, fă și bine.
Pentru că ai făcut și fați și rău.
Și tu și eu și fiecare.
Doar nu ne place să ne gândim la asta.
Pentru că noi toți încercăm, conform leligei, să fim doar bine.
Nimeni nu e doar bine.
Și gândiți-vă cât oameni se duc în pilot automat, în mod evident, nu sunt vinovați de asta, dar sunt responsabil de asta.
Se duc la biserică domenica și nu, de puțin de ori, bârfesc cu ce-ai îmbrăcat fiecare.
În fucking biserică.
Sau un autor pe ala veni singur, adivărțat.
Sau e cu alta, sau e cu altul.
În biserică!
Sau s-a recăstărit, sau...
În biserică.
Pentru mine este paradoxul suprem.
Sau pleacă de la biserică și nu bești noi ceva.
Boss!
Ai și tu pide răbdare!
Stai, ai băut sângele domnului, dar nu ai băut suficient.
Adică...
Mie mi se par foarte multe și cumva sunt obișnuiți să le subliniez în contextul potrivit.
Hipocrizii.
Când vine vorba de biserică și de cuplu.
Eu acolo văd celălalt hipocrizii.
Măști, fățărnicii, interese ascunse, pe care, ironic, aici mă doare pe mine, întru ghilimene mă doare.
Toată lumea știe care sunt, toată lumea le face și le recunoaște, toată lumea râde când alti ce ne fac o dumă,
dar nimeni nu zice "Da, mă, eu și eu fac asta".
Nu e o altie.
Dar, again, nu e despre asta.
Asta e rolul meu, e treaba mea, mi-asum eu asta.
Umbra este unul din cele mai avansate concepte de psihologie trans-personală.
E dinculo de persoană.
Trans-personală.
Și în momentul în care, conștient te duci către cei pe care nu-i placi, sau pe care e judecat până la un punct,
cu curiositate și cu dorința sinceră de a afla despre tine din relație cu ei,
vei evolua mai repede decât să poți imagina, da, ducându-te către oamenii pe care nu-i placi,
de la categorii sociale până la caractere care nu-ți placă.
Și stând cu ei și vorbind cu ei și fiind curios către ei la modul de "Nu vreau să-ți arăt că sunt superior, doar vreau să te cunosc".
Și o să vorbim mâine despre etapele umbrei. O să vă dau etapele.
Acum, pentru că vine din partea colegilor mei și vreau să fie clar că e de la ei pentru voi,
mi revine plăcerea doar să ghidez asta, vă invit să luați plicurile pe care le aveți.
"Uuuh", zice Ioana, "însfă băgambă-te!"
Și înainte să le deschideți, vă zic ce o să găsiți, înainte să le deschideți,
veți găsi un exercițiu în care să steți invitați să scrieți.
Deci, veți scrieți cu mâna, da? Este un exercițiu individual, nu îl veți împărtăși,
însă pe care vă rog să vă luați undeva la 10-15 minute cât e nevoie, dragilor, că voi l-ați făcut.
Echipa. 10 minute? 15 maxim. Deschideți acel exercițiu, citiți conținutul lui,
iar pe spate, vă rog să-l faceți.
Este o scrisoare de genul declarației... ce, dragă mea?
A, da, da, sigurul, sigurul. Este o scrisoare gen declarație de la tine cel de azi...
Sau nu știu ce... Nu vreau să... Pium, perfect. De fapt, nu mai vreau să dilueze cu nimic, scrie foarte clar acolo.
În liniște, citiți instrucțiunile, mesajul, pix, dacă are nevoie cineva de să spune,
și pe spate, pe versul, veți scrie, veți răspunde, veți face acest exercițiu,
după care îl veți împături, îl veți pune în plic, pe plic vă veți scrie numele, îl veți sigila și îl veți da nouă.
Nu plecați cu el.
Valentin, candle meditation, dacă poți?
Mulțumesc. Este un proces 100% individual, nimeni nu vă va deschide plicurile,
ci tu îl vei deschide peste 6-7 luni.
Cum vrei să simți tu?
Asigură, îți pui numele, am zis. Pe plic vei scrie numele. Pe plic, nu pe foaie.
Mulțumesc, răză.
După ce terminați numerele treceți pe plic ca să putem știa al cuie, nu pe interior ca nu o să deschide nimeni cartia. Deci pe plic. La exterior.
Nimeni nu va deschide acel plic decât tu însăți la finalul master-ului.
Încă unul de noi nu poate să fie în acest moment.
Încă unul de noi nu poate să fie în acest moment.
Ok, fă apropiați de încheiere.
Vă rog să vă treceți numele pe exterior. Înainte să îl dați cu regilor mei, nimeni nu se va atinge desup de plicul vostru. Sigilați să îl dați.
Încă unul de noi nu poate să fie în acest moment.
Încă unul de noi nu poate să fie în acest moment.
Bun.
Ok. Vă rog să le predați.
Mulțumesc Valentin. Bine. Cum a fost?
Mai aveai o foaie. Miştou. Ok.
Bine. A fost o idee de la echipa mea și lor trebuie să le mulțumesc pentru acest context.
Bun.
Ok. Nu e nicio tragedie, doar recomandarea mea e să vă apropiați ușor de final.
Bine.
Pentru că observ că au început pregătiri pentru botez și probabil vom auzi niște muzică un pic din ce în ce mai tare și probe propun să nu mai facem exerciții un seară asta.
E să nu fie bruiat, nu că altceva și o să îl facem mâine în momentul potrivit.
Suntem ok așa? Oricum am depășitor așa, să nu mai forțăm, că sunt șanse să mergem peste șapte dacă facem exerciții acum.
Și atunci doar vă informez ca să fie potrivit pentru voi, prefer să îl facem mâine. Dar nu mă grebez, nu plec. Te rog, Oana.
Hop.
Vin cu o întrebare după exercițiu de mai devreme, cel cum mă știe.
Da. Masca mea este de a părea puternică în momentul în care chiar mă doare.
Da, și a mea la fel. Asta înseamnă că...
Atenție, o parte din masca ta e așa, pentru că masca ta, a mea, tuturor, e formată de mai multe părți.
Nu e doar una, o parte din masca ta e așa, așa cum și din masca mea face și asta parte. Așa e.
Sau în momentul în care simt într-o relație, de exemplu, că ceva începe să-mi scârție, încerc să preie...
Să-mi scârție în ce sens?
Adică să simt că nu mai e același interes de partea acea la față de mine și mă simt în nesiguranță, începi eu să le dau de dinainte ca să nu fiu un impostaza în care să fiu eu cea slabă și sensibilă.
Da, are sens.
Bun, dacă eu dau masca jos de femeie puternică, înseamnă că...
Nu înseamnă că nu ești.
...umbra mea rămâne în urma măștii, nu?
Cum adică umbra mea rămâne în urma măștii?
Adică masca o ținem noi pentru noi ca să nu ne arătăm umbra și în momentul în care dăm masca la o parte rămâne umbra noastră?
Și atunci dacă eu dau masca la o parte de femeie puternică...
Da, va rămâne ce?
...umbra mea este sensibilitatea și durerea?
Vulnerabilitatea.
Eu consider o calitate în umbra.
Este. Contextual potrivit este. Hai dreptate.
Dar eu îmi împesc vulnerabilitatea din...
Sigur, doar că în umbra e și durere.
Durerea de a fi fost rănită anterior, de pe care nu vrei să o mai simți acum.
Dezamăgire.
Da.
Trădare.
Toate astea sunt în umbră. Deci umbra nu e doar formată din calități pe care nu vreau să recunosc că le am și eu.
Umbra este formată și din lacrimi neplânde, durere, neexprimată, nevindecată, tristete foarte multă, trădare, singurătate, poate, pe care am simțit-o la un moment dat, când aș fi avut nevoie ca cineva să mă protejeze, să zic că nu ești singur.
Toate astea sunt în umbră, tot ceea ce noi n-am vindecat, n-am confruntat, n-am acceptat la noi, aici e despre calități,
ci nu am exprimat, deși am simțit să o facem, toate astea se acumulează prin reprimare în umbră.
Tot ce reprimăm se duce în umbră.
De la calități pe care nu vreau să le arăt cam, sexualitate, promiscuitate, furii, agresivitate, le primându-le se duc în umbră,
până la durere pe care nu vreau să o exprim, tristețe pe care nu am avut contextul să me o plâng,
frică pe care nu am curajul să o recunosc sau nu am avut vreodată contextul să o confrunt.
Toate, tot ce nu aș vrea vreodată să exprim în public, e în umbră.
Are sens? Ajung? Imediat.
Ok, deci nu femeia puternică este umbră, ci durerea din spatele femeiei puternice.
Da, pentru că ironic este că femeia puternică poate să fie în umbră în momentul în care o femeie, dacă ai folosit cuvântul ăsta,
se dă doar sensibilă și vânerabilă.
Păi, dacă o pui în contextul potrivit și îi dai două peste uchi și o provoci între ghilemele, te crapă în cinci.
Da sau nu? Aia, ala, nu vorbim acum, care pare calmul Sfântului, cumințenia Pământului, gingașă blândă de Doamne Ferește,
în contextul potrivit te dezmembrează la cât are reprimată în ea.
Sau el, că e valabil.
Doar că cu voi, cu femeile din păcate și am recunoscut un anumite bărbaților și îmi pare rău că e adevărat asta,
societatea religia și standardele sunt mai pretențioase.
Și nu e corect. Doar trebuie să recunoască că se întâmplă asta. Nu e corect.
Poți să-mi dai un exemplu în care durerea și tristețea, fiind parte din umbra mea, îmi pot servi în viață?
Că îți pot servi în viață? Sigur, atunci când le recunoști în fața unui umb care nu are curaj să și le recunoască la el însuși.
Adică n-au oferit celorlălți.
Nu. Îți dau un exemplu. Eu sunt un rol de ghid.
Dacă m-aș arăta doar perfect, doar...
Probabil că n-aș mai fi aici.
Nu contează. Dacă aș dau așa, doar în perfecție, doar de superioritate, doar de...
Tot ce fac în viața mea e super perfect, nu există, n-ai cum.
Tu ai mai simți liberă să iei în calcul bagajea emoțională pe care tu le ai și nu le exprii mai niciodată de la vulnerabilitate la lacrimi neplânde?
Nu.
Poftim. Și atunci, împărtășirea unei părți din tine rănite sau vulnerabile dă voie celorlalți, prin neuroneoglindă sau prin exemplu, dacă ești un rol de ghid,
să își dea voie și să aibă libertatea să facă la fel. Și atunci a te-a servit.
Recadrări de context.
Da, da. Umbra are nevoie ca să fie integrată, vom vorbi mâinile despre asta, și una din metode este recadrat de context.
Pentru că ceea ce este urât, nepotrivit, rău, într-un context, devine perfect înaltul. Are sens?
Da, chiar are.
Și îți mai dau un context în care durerea și tristeția poat să te servească.
Scrie o carte despre asta și garantez că va fi un proces terapeutic și pentru tine și pentru toți care vor citi acea carte care au trăit similar.
Are sens?
Și bruzdurerea și procesul meu și tristeția mea puse în fața lumii, evident trebuie scrisă într-un fel anume, dar scoase din tine,
unde până acum le-am ascuns, le-am împărtășit, au ajuns să servească și să-mi devină...
...resursă. Mă duc mai departe? Da, e inconfortabil.
Femeile care trec din nefericire prin abuz și viol.
Și spun asta, în loc să reprime, să ascundă și să lasocă naee, devin exemple pentru alte femei care să aibă curajul să fac același lucru,
să spună ce au trăit din nefericire prin abuz sau să învețe alte femei care vin din spate să nu permită vreodată vreo debășire de limită doar pentru că...
...uite, din exemplu te-am învățat eu.
Auzi, durerea ta și trizețea și suferința ta a devenit resursă pentru alte femei care să aibă curajul să zică "nu marș în murții mătii" și nu-i nu.
Da sau nu? Versus să nu face asta pentru că rușine, ce o să zică lumea, și să facă la fel și alte femei pentru că ce o să zică lumea.
Ajun? Din umbră, în lumină, a servit pe alții.
Ce băie să facem asta? Atenție, e doar un exemplu. Este strict un exemplu.
Ce a făcut pentru mine o heroină? Tipa din Franța, nu mai știu cum o cheamă, scapa numele, în caz absolut celebru și îngrozitor.
Gizel, zic bine? Zice...
Nu, este o tipă, nu mă știu cum... Sinceru, nu mai știu cum o cheamă, este o tipă destul de matură ca vârstă, 70-80, dacă nu mă înșel.
Nu știu vârstă, nu cunosc nici, nu-i relevant, ținți-vă bine.
Care a descoperit, nu știu cum, că timp de ani de zile a fost drogată de soțul ei
și e exploatată sexual, soțul ei chemând alți bărbați să profite de ea în stare de incapacitate mentală,
de ani de zile și a ales să fac asta public.
Și a adus public cu proces, cu camere, cu revistă, cu absolut tot tacămul. Google-i-t.
Pentru mine, femei, e un bărbaț, și mi-e rușinemie, că când am auzit chestia, m-am cutremurat eu.
Și a ales să scoată din curușine cu tot, cu tot ce înseamnă faima neplăcută și, întreghi limele, faimă
și a inspirat întreaga generației de femei.
- S-am răspuns? - Da.
Ok. Acolo era Relly și după aceea e Emilia.
În contextul celor spuse de Oana, ce părere ai despre a face o întâlnire cu umbra în fiecare seară
când te pui la somn, când te apuci să-ți faci higiena mentală?
Nerecomandată.
Nerecomandată?
Da, pentru că dacă o faci autentic, sută la sută, te poate descentra.
O să facem mâine, voiam să facem azi, o să facem mâine un exercis de întâlnire cu umbra
pe care veți putea face și singuri, și recomand, și o să vezi că datorită intensității nu e recomandat
din punctul meu de vedere, poate alții vor zice altfel, din punctul meu de vedere nu este recomandat zilnic,
pentru că nimic din ceea ce este prea mult numai e bine.
Și integrezi, să lași un spațiu, să... ok?
Zilnic nu aș face o... ce aș face zilnic sau cât de des posibil este exercisul de auto-observație.
Ce încerc să par acum?
Cum mint acum prin comportamentul sau expresia mea facială?
Da, auto-observare.
Da? Și când stai singur cu tine, atunci nu preaporzi măști.
Atunci ești mai mult anxios sau depresiv, una din două, că te duci în viitor cu anxietate sau atunci în trecut ești trist.
Dar nu prea ești în prezent și când nu ești în prezent nu porți măști.
Noi purtăm măști de obicei mai multuri de față cu alți.
Nu preapurtăm măști cu noi, că noi știm cine suntem și ce simțim.
Ei, nu e greu să recunoaștem, dar noi cam știm ce vrăjel avem.
Și automat nu preapurtăm măști noi cu noi.
Da, purtăm măști cu noi și știm când în fața terapeutului.
Dacă ați ști cât de mare e numărul de oameni care își mint terapeutul...
Cum?
De ce se mai duc?
Depinde de persoană. Unii chiar vor să rezolve ce au de rezolvat sau să treacă prin un proces psihoterapeutic,
dar se confrunta cu frica de a merge și cu intensitatea procesorului,
pentru că sunt psihoterapeuti care te trec prin niște procese, nu doar te ascultă.
Aia cu modul la terapie să vorbesc e bun până la un punct,
dar la un punct încolo eu sunt fanul proceselor și tehnicilor, nu doar vorbim.
Și revin, de ce se mai duc?
Unii se duc ca să zică că se duc și o ard pe Facebook de "Am vorbit cu tenambionul meu"
și vini și îți dă lecții din procesul lui la care el nu se duce de fapt,
dar are terapeut deci e superior moral și sunt oameni.
Alții se duc ca să li se dea dreptate, mă duc la autoritate ca să îmi zică că nu greșesc, #narcisiiști,
pe care dacă nu împrimezi de la terapeut începe să îi și educe.
Tătălui narcisistul îi zice "Bă, tu nu înțelegi." Narcisistul începe să-i explice cam cum stă treaba,
ește și categoria asta, sau narcisista, sau de cele mai multe ori se numește în psioterapie rezistențe.
Mintea mea refuză și rezistă procesului de vindecare, pentru că e prea vulnerabil și prea intens.
Terapeutul are nevoie și, de obicei, dacă e unul potrivit și bun, va avea metode și va fi probabil necesar un pic de mai mult timp și conexiune.
Unii oameni își mint terapeutul pentru că nu se simt safe cu terapeutul lor și asta e responsabilitatea terapeutului.
Asta e convingerea mea cel puțin.
Și da, unii sunt atât de răniți încât nu pot avea încădere nimeni nici mâncare în terapeut.
Și ăsta e procesul lor.
Are sens? Deci nu e greșit, nu sunt acuzabili, nu sunt vinovați. Doar fiecare are procesul lui.
Personal, când mă duc în orice fel de ședință terapie, de la început gen schimb terapeutul, o dată la un an, un an jumate, eu îmi schimb contextul,
eu mă duc direct toată povestea în 10-15 minute, și zic "Vezi că eu nu-mi place să vorbesc, eu vreau să lucrez, let's go!"
Nu că stăm deși tu ce simți, deși tu... Nu, ia de aici și copy-paste, ia insert poveste.
Și nu avem că... Adică nu...
Cum?
Nu... Personal, este stilul meu, dacă cu adevărat vreau să rezolv, nu mai am în.
Da, majoritatea, da. Pentru că vin și-mi spun "Bă, dacă ar fi toți clienții mei ca tine, eu își rămân fără clienți repede."
Că venim pe treabă, nu pe... Bine, nu în sensul că mă duc să le zic eu ce au de făcut, nu în sensul ăsta.
Doar că eu le zic ce au nevoie să știe cu balls out ca vulnerabilitate, nu stau să află ei, să-mi pună întrebări ca după aia eu să răspund,
nu le zic direct. Și atunci ia că știi timp. Are sens? Dar nu e potrivit oricui asta.
Și nu e ceva ce încurajezi neapărat pe toți. Pentru că avem, natural, rezistențe, e normal.
Iar rezistențele vin din umbră, nu vreau să fiu văzut așa cum...
Nu mi-e greu să recunosc că sunt așa cum tu probabil mă vei conține să recunosc că sunt.
Și aia e venit de rezistență. Și naturală nu e greșită, nu e vinovată. Alin, te rog. Mâna sus.
A, Elena acolo.
Ai zis acum ceva care mi-a rămas întrebarea de la curs.
Ai recomandat de foarte multe ori psihoterapia ca proces personal.
Fără niciun dubiu.
Tu ce faci aici cu noi? Mi se pare artă și are niște efecte foarte rapide și foarte bune.
Nu știu cât e artă, dar are efecte terapeutice.
Deci, zic pentru mine, cum mă văd eu. Și e intenționat așa.
Foarte bun, da? Dar sunt și psihoterapeuti sau cazuri de psihoterapie care stai acolo foarte mult timp și nu vezi rezultat.
Așa este. Văd în exemplu la soția mea sau cu natura mea sau cine mai face cu tine.
Schimb terapeutul. Cu tot respectul pentru ei. Schimb terapeutul.
Dar nu știu că nu este ok terapeutul respectiv sau când vezi că...
După minim 5-6 ședințe ar trebui să apară efecte beneficii.
Mai devreme nu pentru că e nevoie de o cunoaștere reciprocă, de o creare de conexiune, de o setare de cadru, de o câștigare a încrederii de către terapeut, cum spuneam.
Dar dacă ajunge la 20 de secțiuni și nu s-a schimba nimic, ceva nu e...
Orei tu rezistențe prea mari și e posibil. Atentie, nu terapeutul îi devină mereu.
Orei tu rezistențe prea mari, ca și client. Orei terapeutul își pătăște ratele cu tine.
Ca așa, cum știu că e bine sau nu, ca un observator, am văzut în jurul meu persoana care fac psihoterapie și fix după cursul cu tine.
Și nu se schimbă nimic.
Mi s-ar bă, ori zi de eu sau că văd lucruri mai profund din ce nu ai învățat, ori mi s-ar bă că nu prea fac nimic, ai că nu văd nicio schimbare la ele.
S-ar putea unii să se ducă la terapie standard în care vor doar să se audă vorbind și să stea la o cafea.
Hai să spun ce am mai făcut.
A trecut 50 minute, la data viitoare a spun și despre și pleacă.
Aia nu-i terapie.
Hai să zic la cuafor și la unghi.
Aia nu-i terapie. Aia e ventilare, care e valoroasă. Doar nu două dejeunținițe.
Ok? Și din nou, nu terapeutul îi devină mereu. Nu îi responsabil mereu.
Uneori rezitențele clientului sunt atât de mari încât nu ai ce să-i faci. Dar un terapeut, asumat și eu știu câțiva,
dacă văd că nu ajung la tine îți vor spune, cred că nu poți să te sprijini, te trimii la altcineva sau un parerelor,
adică și asumă că nu mai lucrează cu tine.
Ghiște, de foarte multe ori, asta va declășa în tine, în persoană, momentul în care ce nu, gata, hai că de acum încolo chiar lucrez,
că nu vreau să plec. Și atunci din momentul ăla vei începe să lucrezi cu adevărat pe bune.
Îți întâmplă și asta. Nu mereu terapeutul e cel care... ok?
Dar da, eu sunt... Când vine vorba de psioterapeut, recomand dacă încetează să mai apară rezultatele,
șase rând s-a schimbat nimic, cu toată prietenia schimbă mediu, pentru că s-ar putea să-ți fi devenit confortabil
și să nu te mai provoace. O rolul unui psioterapeut, pe lângă cadrul de siguranță pe care e nevoie să-l creeze
psihoemoțional este responsabilitatea lui, în același timp are responsabilitatea ca de la un punct încolo după ce ai parcurs
sau ai integrat niște revelații și niște decizii pe care poate le ai luat, să te provoace.
Nu să te țină într-un loc călduț. Are sens? Așa o văd eu. Fiecare terapeut, cei care au 20 de ani de psioterapie
și care sunt rigiri și zic au pacienți, nu au clienti, mă vor contrazige. And I don't care.
- Și mai e o chestie. - Te rog.
- Când eram un copil și citeam un cărțiu așa, vedeam cum e bărbatul, cum e feme, cu gen soț, să-și fie așa
și mi-am pus ca un obiectiv să fiu un bărbat perfect. Citeam cum să am calțe. Să nu beau, să nu fum, să mă porfumească doamne.
- Adică un bărbat reprimat.
- Și când am văzut că toate astea nu dau rezultate, a apărut o frustrare.
- Fac totul perfect și nu sunt iubit. - Văd alții care sunt niște... Nu zic cum. Așa și au rezultate.
- Sigur nu zici așa că... Ați prins-o, da? Ați prins-o. Hop, reprimarea, ap, nu zic așa că suntem adulți aici.
- Mi se pare foarte frustrant. Pentru că... Și acum am început...
- Mi se pare foarte frustrant. - Că unii care sunt niște imbecili... - Corect. - ...le împropii și au plin de defecte... - Corect.
- Este foarte frustrant. - ...au niște rezultate foarte buni în care... Eu am pus energie, am calități foarte buni și sănătoși din ultimătă.
- Nu calități, măști. - Și măști, dar mă zic că sunt și calități. - Sigur că sunt.
- Dar multe sunt gen să fie buni. În ideea am fost învățat să fiu bun când aș fi vrut să-i dau una în cap. - Sigur că da.
- Dar trebuie să fiu blânță. - Cunosc alii-n mai bine decât ți-ți imaginez, cunosc.
- Ironia este, dacă vorbim acum, dar să nu ne udă femeile... - Uite, ne-a uit fetele.
- Ironia este că atunci când în relaționarea de cuplu mergi pe principiu "happy wife, happy life", vei avea benefici pe termen scurt, dar te vei aua tocat strapă termen lung.
- Pentru că în momentul în care tu nu mai ești provocator de vi mai puțin masculin până la deloc, iar o femeie în relația de cuplu are nevoie de provocare constantă, așa cum și noi avem nevoie, în mod evident de stimulare reciprocă, dar o femeie are nevoie de provocare constantă și de senzația că nu te cunoaște pe total, ca să rămână în continuarea trase de tine.
- Și evident, viceversa e valabilă, dar vorbesc din perspectiva masculină. Astfel încât atunci când noi, ca bărbați, devenim "good boy", unde eu i-am fost, și am în mine mult încă, vom ajunge să plictisim femeile, mai ales dacă o ardem pe "happy wife, happy life", adică le vom face pe plac mereu.
- Ghișce, uneori, feminitatea are nevoie să simtă că și ea trebuie să facă ceva ca să-ți fie ție pe plac, ca să fie egală tensiunea sexuală și psihologică, iar dacă feminitatea nu simte că trebuie să facă ceva pentru că primești oricum, te pup, în 2-3 ani, fie te autocastrezi, fie pleacă, fie te înșeală.
- Nice guy syndrome.
- Nice guy syndrome, exact. Evident, e vicevresa valabil. O femeie/suție care este mironosiță perfect, complet, curată, pură, inocentă, cu minte, nu face, nu greșește, nu nimic, va fi la un moment dat plictisitoare.
- Ce o zic cu toată asumarea, fără să fie eu vină. Va deveni plictisitoare și de obicei este genul de femeie care va spune "curvaia mi l-a furat".
- Inventez-o!
- Ați zis mai devreme?
- Ok? Asta pentru că reprimând aspecte din noi, ca să fim pe plac cu altora și pe standardul de cumințenie pe care îl încurajează societatea, noi, în realitate, ne reprimăm părți naturale de noi, dacă le-am manifesta contextual potrevi să fie foarte clar, cei larți ne reprecia mai mult decât dacă ne punem masca.
De aici vorba, scuzați-mi sinceritatea, o femeie trebuie să fie doamnă păstradă?
- Ați înțeles ce vreau să spun? Aia e umbra. La fel și bărbatul, să știi. Trebuie să fie estimabil păstradă și amant excellent împat.
- Dar noi, dacă o ardem pe good boy, nu o să ajunge.
- Am înțeles.
- Și nu e o vină, este o asumare de responsabilitate să nu mai prioritizăm aprecierea și validoarea din exterior.
- Și uite, câteva de câteva ziți treaba asta mai devreme, de bărbatul bun și femeia cu mintă și așa, fix cu soția mea, fix așa ne-am întâlnit amândoi același tipar.
- Sigur.
- Zilele trecute chiar spunea că am înervat-o, nu știu cum, dar iar așa că am înervat-o eu, nu am făcut mai nimic, nu pare.
- Atât de tare s-a înervat, a luat telecomanda de la lustra, a rupt-o în bucăți. Efectiv și mă uite, "mama, câtă putere are, ești prost?"
- Începe să-mi fie pic frică, nu știu cum să-ți explic. - Și când n-a fost de ajuns, mi-a luat tricot și a rupt bucățele, l-a făcut așa, efectiv fășiuță.
- Dar ăla a fost un mesaj de atenționare, prietene.
- Da, așa se manifestă umbra. Reprimând furia mult mult mult timp, la un moment dat facem de astea, s-a rupt în 5. Cum am făcut? Că nu eu, eu sunt miu, eu sunt relaxat, eu sunt cu minte. Nu.
- Ai zis mai devreme de treaba asta, atât a reprimare, și la un moment dat, când iesi la suprafață, iesi urât.
- Dar îmi mai zic un lucru, apropo de feminitatea, sper să nu ne asugudă. Din experiența mea de fost good boy, am învățat că o femeie va fi, nu știu să-ți explic acum, știu, dar nu acum, de ce, va fi mai repede atrasă de o brăznicia ponderată a unui bărbat decât de cuvinția lui.
- Greșeți cu ceva, acum că ați venit și voi la discuția noastră. Atenție, ponderată, contextual potrivită, neagresivă.
Dar o brăznicia ponderată, dublu limbaj, flirtu' neflirt, ca să zic așa, va crea tensiune sexuală mai repede decât flori în fiecare zi timp de 20 de ani.
- Ăla va pe mie un brățișoare, nu... Nu mă provocă, e alt context. Și nicio n-am știut, și eu am rămas supefiat. Am aflat târziu. După la 22 în colă am avut alea.
De ce nimeni nu m-a zis nimeni? Era am ca știți, alea cu John Travolta, e un jiff cu John Travolta, care arunță cu o mână și face asta.
Așa eram eu. Bă, nu mi-a zis nimeni. De un moment, știi?
- Și am văzut, tiparul meu, cum iar am văzut. - Și la fel și bărbații, să știți că bărbații caută femei cu minți, dar sunt atrase de o brăznicie.
Și când o femeie matură știe să alterneze cu mințenia, cu o brăznicie, cu dublă înțeles, ne topim. Indiferent de cum arată.
- Ss... Ss... Nu ne mai spun... Taci în bulă!
- Ok. Emilia! - Ce-am?
- Am văzut, tiparul meu, cum lucrez la mine, am văzut că a funcționat mai mult, am avut o cântăție mai bună cu femeile interzise, așa cum le numeam eu.
- Absolut. - Adică, ba, erau mai măritate, ba, erau mai mari. - Exact.
- De acolo era total altă chemie. - Sigur că da, pentru că este interzis, pentru că umbră.
- Deci nu am reușit să-mi aduc treaba asta început. - Pentru că umbră. Întotdeauna ce este interzis ne va atrage, pentru că avem în noi ceea ce e interzis în exterior.
- E natural. Și sper că asta să vi se fie explicat. De ce?
- Îți dau un exemplu. O să fie extrem, dar nu mai avem timp.
- O femeie care vrea să se asigure că cresc șansele ca bărbatul să rămână lângă ea sexual, ca să nu zic s-o șonșele,
va avea mult de câștigat dacă din când în când ea îl duce la un strip-tis. Împreună, atenție.
- V-a dat un pic peste hartă, nu?
- Pentru că va crea contextul care altfel este interzis, va scădea tensiunea de a mă duce să-l caută în altă parte. Are sens?
- Și dacă este și un joculeț între cei doi, unde nu știe nimeni, doar între cei doi, va deveni un ritual între cei doi care va crește tensiunea sexuală între cei doi.
- Dar ce știu eu? Mă pot înșela. Am citit și undeva. Ok?
- Mersi frumos.
- Mersi și eu de încredere, apreciz foarte mult. Mai era cineva undeva, dar nu știu cine. Mai era cineva pe îndrept, apaci? Nu.
- Tu ai vorbit deja în continuu fără să vorbești cu mine, așa că nu știu ce mai spun.
- Cris, mai are cuvinte. Mai are cuvinte. Dați-i microfonul.
- Păi ce nesiești, jur. Ai trâncăni până acum.
- Haideți, haideți, haideți. Liniștiți un pic. Plecăm imediat.
- Nu, voi am doar să spun că din ce am ascultat și Cristian Andreeu spune, apropo Alin, după ce să nebunez femeile și bărbații, sunt livrarea contrastelor, știi?
- Adică dacă îi dai numai cald, cald, cald, bine, bine, bine...
- Da, da. Să plictisește.
- E normal, nu? Să plictisește. Alternezești tu.
- Să plictisește și apoi apare misicul vinismul.
- Un amai călăie recișoară. Da, mișto făcut. A te voiam să zic.
- Bine. Cu ce plecați acasă după primă zi de MasterNLP? Ce v-a adus această primă zi? Lăsați vrăjeală, am trecut de asta cu mașina. Ha ha ha. Altceva.
- Eu sunt...
- Microfonul, te rog.
- Eu sunt.
- Ok, mersi. Dă-l în stângat ala geoconda.
- Mi-a adus în față umbra din spate.
- Ți-ai adus în față? Hai să vezi mâine. Dă-l, Oami.
- Mi-a rămas în cap imaginea aceea cu suntem foarte perfecti așa și pe la spate cu sânge, cu un buc.
- Ok, ca metaforă. Dă-l în stânga, te rog.
- Am o tema.
- Ai o tema? Care e tema?
- Să-mi descopăr umbra în interacțiunea cu ce-i apropiație.
- Ok, perfect. Mersi. Dă-l în stânga ta.
- Cum să-mi păstrezi relația?
- Cum să-ți păstrezi relația?
- Wink. Dă-l în stânga.
- Încă sunt vulnerabilă când vorbesc despre umbra mea.
- Ok.
- Te redescopăr.
- Perfect. Mulțumesc frumos. Dă-l în stânga. Așa, acolo voiam să ajung. Mulțumesc cu video.
- Bună, Cristina. Am descoperit.
- Cu ce pleci de-azi?
- Suntuimită că și părțile masculine sunt la fel de vulnerabile ca noi.
- Bravo. Mulțumesc pentru asta. Dă-l în stânga.
- O să lucrez la descoperirea umbrimele.
- Ok. Dă-l în stânga.
- Cu cât lumina ai mai mare, cu atât umbra ai mai mare, desi nu știu dacă ai zis-o azi.
- Am zis-o și azi și în tabără. Mersi. Dă-l în stânga.
- Plec cu curiositate.
- Ok. Față de?
- Față de umbra mea pe care am descoperit.
- Bine. Acestea fiind zise, ne vedem mâine dimineața la 10. Vă pup noapte bună!
