 Muzica
 Muzica
 Bună ziua, mă auziți? Da, da, da, doi zece, doi zece, probă
, probă, fânul se uscă, mă bine păzut...
 Bun, bine ați venit Master Modului 2 partea 2 după prânz.
 Da!
 Stai un pic, prieten, stai un pic, ce ai? N-ai vorbit de
 mult, ai uitat cum e.
 Dar aia zic.
 Salutare. Vreau sa-i multumim lui Valentin, ca ne-a pus in
 registrarii la ala misto. De la modul 1 deja l-avem pe...
 Da, dati-o urmuri de aplaus, el a facut efortul asta. De la
 el este si da, contribuie foarte mult la calitatea even
imentului pe care voi il aveti de fiecare intaldire, pentru
 ca inclusiv calit...
 Da, și la mulți ani că e și Nicolae, da, exact, exact.
 Exact, exact, exact.
 Ceea ce fac eu pentru voi și când voi aveți un eveniment fr
umos plăcut la final de modul,
 nu mi se datorează doar mie, eu doar doar din papagal.
 Avem echipa de colegi, asistenți voluntari sotul ăsta care
 e cu noi,
 și care se ocupă de voi, și echipa tehnică care chiar dacă
 pare un pic invisibil la coro în colț,
 la calitatea sunetului, de exemplu,
 și la înregistrare care ajung la voi.
 Da.
 Cum s-a așezat prima parte a zilei?
 Bine? Cum ești Mirela?
 Dați-o microfonul Mirela.
 Ce-a zis?
 Cum? Ce?
 N-a știi să agăță la metrou, da.
 Da, te rog.
 Mă scuzeaz, mă recompensam cu o ciocolățică.
 Bravo!
 Mi-a prins bine că am ieșit să mă plimb singură cu gândur
ile mele pe drum.
 Super!
 Sunt foarte fericită că am venit aici, că mi-a zis și Rox
ana, mă, e mare lucru că ai venit tu azi, așa, la spital și
 acum am venit aici.
 Sunt de acord.
 Și mi-am spus că e cea mai bună.
 Am început deja, deci nu mă e nevoie de...
 M-am prins.
 Cat de fan să fii să-ți spui dringtone când te sună cineva
 pe telefon
 melodia prin care vin sala la curs.
 Deci scuze-mă, te rog.
 Am simțit că, i-am și spus Roxoane, cred că e cea mai bună
 decizie care am luat-o,
 că am știut că dacă vin aici, îmi va fi bine.
 Am prezint foarte mult încrederea ta și dispunerea ta, da,
 într-adevăr,
 și sănătos, pot să spun, cât poate ar fi fost.
 care ar fi fost, bine, nu vorbesc acum despre tine,
 si nu mai zic de inteles, ca oricine ar fi avut orice fel
 de incident, cum ai avut tu,
 sa fi ramas, sa se odigneasca, sa se refaca, sa se...
 stii, ar fi fost complet de inteles.
 Da, dar ramaneam cu niste intrebari
 care rulau asa in cap, faceu asa.
 Da, coata mai mult in coata, inteles,
 si iti multumesc ca ai ales sa vii totusi cu noi.
 Si dupa discutia noastra, cum esti?
 Sunt bine, si mi-am spus pe drum ca sigur el vrea sa fiu b
ine,
 si e clar ca...
 Și așa mai e și perspectiva asta apropo de moarte,
 că nu cum tu și acoștitiția lui, e cartole, ca m-am cascite
 și ăsta de când a murit atat.
 E cartole, da, ok. Vă i-l recomand.
 Și care el spune că, mă, în esență, nu e nici bine, nici jă
u, e o singură chestie.
 Exact.
 Că alegem noi să denumim așa, așa...
 Exact.
 Și că la nivel cu antic, oricum, e tot una, el o numește
 sursă.
 Exact, e un cuvânt potrivit și ăla, sigur, și sunt de acord
ă.
 Da, așa este.
 Și probabil că o mai am de lucrat la partea ea, o mai am de
 integrat, știi?
 Toți avem.
 Dar nu se prea face training pe ea?
 Da.
 Am evitat.
 Multă lume zicea, hai, mă cităm deja prosiliile astea, hai,
 las-o bal.
 Da, păi așa sună anestezia.
 Da.
 Și fuga și masca.
 Da.
 Așa sună.
 Bravă pentru curaj.
 Mulțumesc.
 Mulțumesc.
 Altcineva, cum sunteți după... da, merită pentru acolo, ap
ropo, așa e curaj, bravă.
 Nu știu câți ne-am fi lovit la...
 Muffarină și am fi stat pe la spital și apoi a doua zi de
 merge la curs.
 Adică, de aia zic, eu cred că nu făceam asta, deci te adm
iri și zici, mulțumesc.
 Cum?
 Ieși de pe pilotul automat, da.
 Da, al cineva.
 Te rog, Răzvan.
 Care nu ți-ai schimbat locul față de prima parte a zilei.
 Erau toate locuri.
 Ce? Tu cerezi.
 Tu cerezi și tu cerezi.
 Am avut intens.
 Ah, mai e gata, mă simt mai bine.
 Mă simt mai bine.
 E ca aia, știi, când faci ceva, îmi spui, păi, scuze, mă, n
-am vrut.
 Cu ce mă ajută?
 Că n-am vrut și ce?
 Că, te rog, lumeți.
 Cum s-a așezat?
 Îhm.
 Așa cum a fost și așa la Mastermind.
 Da.
 În care am auzit că a fost destul de frumos.
 A fost mai mult decât frumos.
 Ați dansat, ați făcut...
 S-a îmbinat utilul cu plăcutul și cu partea...
 Nu se aude la fratele Răzvan?
 Nu se aude?
 Acuma se aude.
 Eu, eu de-l.
 Suflanta, e ok.
 N-am reglat bine, jigglerul de-a zic.
 Ai zic.
 Și e foarte, foarte încântător și cu o pace, o bucurie.
 Ce se zic?
 Pă, care vorbești, mâncați-ai jgura ta?
 Că e unul, poate și până stânga, care îmi dă cu...
 Îmi scârie.
 Și cu o încărcătură...
 Dar cum o încărcătură?
 Nu știu, ceva de genul...
 Că te...
 De la mastermind asta, da?
 Sau din prima parte de zilea?
 Din parte... de la mastermind, îmi plătit cu prima parte.
 Ah, ok, ok, ok.
 Ca și cum deschizi ceva.
 să mă deschizi ceva în tine. Era acolo și așa cum am spus a
șa la Mastermind, aveam nevoie să merg la munte
 și cred că am spus asta și pe grupul de master. Aveam nevo
ie de liniștea și de conectarea de a merge la munte
 iar când am făcut conexiunea, analogia cu tunelul recunoș
tinței, mi-am dat voie să plâng cu toate părțile mele
 Sănătos, da, bravo.
 Toată ființa mea,
 practic, nu la munte aveam nevoie.
 Să-mi descătușez aici ce mă încordeam, mă țin.
 Așa e. Așa e.
 De asta, de foarte multe ori, multumesc Răzvan, că mi-ai
 ridicat-o la fileu,
 este deosebit de important,
 în primul rălație, dar în primul și în primul rând, înainte
 de asta,
 asumarea de a ne lăsa văzuți ideal într-o relație terapeut
ică.
 Cum zicem, relația terapeutică cu psihologul, psioterapeut
ul sau grupul terapeutul în care mă aflu,
 dar, în primul rând, asumarea mea personală de a mă lăsa vă
zut de multe ori duce la o persoană, poate,
 sau de mine în sum, inclusiv, poate să fie singuri pe cum
 propriu, contextual potrivit,
 și să-ți dai voie să nu neapărat să exprimi sau să plânci
 cu tremurii,
 și deși și asta, dacă asta simți perfect, natural, sănătoși
 și recomandat,
 ci doar să fi văzut, doar să fi văzut.
 De foarte mult vă zic din experiența unui altor oameni care
 sunt foarte bune în psihoterapie,
 eu nu fac psihoterapie și de ce zic că nu fac psihoterapie?
 Că psihoterapia reală, bună, eficientă și transformatoare
 e de lungă durată, adică e de minim 4-6-8 luni în sus,
 ca să poți să spui că fac terapie de un an jumate și să se
 vadă cu adevărat la modul transformator,
 eu fac intervenții de 4-5 ședințe de deblocare, după care î
i trimit spre altcineva.
 Și atunci de asta vin și tot, vă spun eu constant aminte, v
ă aduc aminte și vă recomand,
 asumați-vă să vă lăsați văzuți într-o relație terapeutică,
 din nou, cu toată libertate a să ajungeți pe cine vreți voi
, da, să vă lăsați văzuți,
 pentru ca simplu fapt de a telesafra, fără ca acel terapeut
 să fie magician în terapie,
 să fie Tony Robbins sau mai știu eu ce,
 contează evident relația, e transformatoare, e deblocanță
 să putem să exprimăm ceva ce poate nici noi nu avem cuvinte
 și nu știm să exprimăm,
 iar atitudinea celuilalt sau țioterapeutului, indiferent că
 e bărbat femeie,
 și am trăit asta la rândul meu în ultimele săptămâni, în
 propriu meu proces,
 să fie doar de te văd.
 Atât. Fără să e bine-i rău, nu, nu ai, doar te aud, te văd.
 Și îmi pare rău că treci prin asta.
 Are sens.
 Și doar asta deblochează de foarte multe ori
 și transformă și vindecă fără să fie nevoie neapărat să zic
ă cineva ceva
 sau să îți dea o soluție, sau să o știi tu, sau să fie vreo
 revelație.
 Doar senzatia de a ne lasa, reformulez, doar atitudinea si
 asumara noastra de a nasa vazuti
 si atitudinea celorlalti, din grup, daca e un grup,
 de a ne vedea fara sa aiba asteptor de a fi altfel.
 Asta creaza foarte multa liniste, echilibrare si sens in
 solutul nostru,
 al tuturor, indiferent de statut, nume titlu varsta.
 Nu are niciun fel de...
 Și mersi mult că a ridicat-o și mi-ai reamintit-o.
 Și o să-ți mulțumesc.
 Bun.
 Ce vreau să facem acum?
 Vreau să continuăm ce am scătat.
 Cum vi se par criteriile? Ajuns la voi ideea de importanța
 a criteriilor?
 Cum evalueze o situație? Cum decid dacă a sau nu?
 Dacă a sau b?
 Dacă e corect, incorrect, bun sau rău?
 Și importanța și v-am spus și cum să faceți asta.
 Elicitării criterilor, pentru că nu e suficient doar să înț
elești că sunt importante,
 Cine vrea să știe să le și elicitez, iar asta o faci cel
 mai ușor din nou,
 ascultând concret ce zice un om, pentru că de multe ori va
 veni cu criterii,
 iar dacă nu o face, pună întrebări.
 Ce e important pentru tine aici?
 Cum știi că, ce-a făcut să,
 cum să vezi, ce-a făcut să iei decizia aia,
 vă elicita criterii și orice fel de formă alternativă de
 genul ăsta.
 Bun, ce vreau să facem acum, este să intrăm efectiv în
 categorile de metaprograme,
 pe care o să vi le detaliiez eu,
 și să discutăm și niște exemple, iar spre prima sau poate d
upă prima pauză care urmează, o să facem și un exercițiu.
 Elena, tu mi-ai dus cafea asta?
 Tu mi-ai dus-o?
 Este excelentă.
 S-a speriat, ați văzut ce ați făcut?
 Tu mi-ai dus cafea asta?
 Este delicioasă, e serios, e super bună.
 Nu știu cum, dar tu mi-ai adus-o, este excelent.
 Bun.
 Ce vreau să facem acum?
 Cum spuneam, este să începem această detaliere a metapro
gramelor
 și o să începem cu unul la început, când am început să învă
ț despre asta,
 am fost pe ideea de n-are niciun vrei mare importanță,
 după care l-am înțeles cât de profund și de impactant e nu
 doar în comunicare,
 pentru că veți vedea multe dintre metaprogramuri care vi le
 dau eu,
 nu sunt despre doar despre comunicare,
 și despre că, în general, așa cum au fost gândite,
 metaprogramuri sunt despre comunicare mai eficientă.
 Însă veți vedea că, după ce vi le explic și încep să facă
 sens,
 sunt despre mult mai mult atâta, ca impact și ca rezultat.
 Primul metaprogram,
 metaprogramul de motivație, sau nivel de motivație se numeș
te,
 nivel de motivație,
 Și are două posibilități.
 Două categorii la nivel de motivație.
 Proactiv
 sau reactive.
 Hai să-l împărăm.
 Proactivii sunt oameni care n-au nevoie de oameni
 care nu au nevoie de oameni
 sunt oameni care n-au nevoie de foarte multă informație ca
 să inițieze o acțiune.
 Pro-activii decid rapid dacă fac ceva
 și dacă decid că fac, au făcut și pasul.
 Ei nu zic, voi face.
 Ei zic, de obicei, am făcut.
 Sunt foarte buni la finaliza procese
 și task-uri
 pentru că trebuie cei, în mod evident după cum le zice și
 numele, termină ce încep.
 În esență proactivii sunt oameni cu inițiativă,
 au tendința să meargă spre antreprenorial ca personalitate,
 ca mentalitate,
 nu se blochează în analize.
 Genul gândesc mult, acționez puțin.
 Sau mai aștept că nu știu suficient.
 Sau mă mai gândesc că trebuie să caut alternative sau
 strategia cea mai eficientă.
 Nu. Proactivul, când este entuziasmat de o idee sau i se dă
 un task,
 că poate să fie de la el și o să aflați că ăsta este alt
 metaprogram, o să vorbim despre el în continuare,
 după, mă iasă sau mă iine, dacă e de la el sau de la altc
ineva,
 Nu contează. În momentul în care și la sumă,
 de genul a avut el o idee sau a primit task-ul de la șefu,
 indiferent că este vineri seara sămbătă dimineață
 sau e la nunta lui frasu, se va apuca de task.
 Cunoaști oameni care sunt așa?
 Lui nu îi spui, boss, e Crăciunul, Reveleonul,
 nu, stai cât să termin asta, că acum am gândit o idee și
 trebuie să-l zic.
 Și scrie e-mail-ul de la volan
 sau dă telefonul din baie.
 pentru că el nu poate să accepte că trece timpul până să
 facă el un pas în direcția care și-a propus, sau și-a asum
at.
 Cunoaști ceamnă de genul ăsta?
 Bun.
 Da.
 Nu, atenție.
 Pot fi perfecționiști în sensul de timp.
 Cum?
 Da, el este perfecționist în faptul că ține foarte mult să
 încheie ce începe.
 Dar nu e perfecționist în standardul prin care termină ce
 începe.
 pentru el e important să facă.
 Cum face, vedem noi.
 Are sens.
 Proactivii, ca orice alt metaprogram,
 nu sunt buni sau răi.
 Nu există metaprogram bun sau rău.
 De ce zic asta?
 Pentru că, la fel ca o să vedem și alte concepte și tehnici
,
 Pe cât de valoroși și e recomandat să ai proactivi în echip
ă,
 pe atât de enervanți pot fi.
 Proactivi îi n-au răbdare.
 Dacă ei cred că au înțeles ce e de făcut, restul ședinței î
i obosește.
 Mi-ai zis ce am de făcut? Da. Am înțeles ce am de făcut? Da
. Ai încădele mine că voi face ce am de făcut? Da.
 Lasă-mă în pace.
 Că dacă vom mai țin că 20 de minute să-i explici altora ce
 au ei de făcut cât timp eu sunt cu tine,
 dar eu nu mai vreau să fiu aici, eu pierd timp din ce am eu
 de făcut.
 Bă, sună cunoscut?
 Asta îi va face deranjanți pentru că pot deveni anțioși.
 Îi va face deranjanți pentru că nu sunt atenți la ritmul
 celorlalți,
 care vor fi, prin evidență, reactive.
 Reactive.
 Reactivii au tendința să aștepte ca alții să ia inițiativă.
 Reactivii știu ce e de făcut, înțeleg care este direcția,
 strategia, potențialul,
 se entuziazmează și ei, poate, de proiect, de idee, de dire
cție,
 Însă trăiesc pe premisa, da de ce să încep eu?
 Da lasă facă altul primul, că poate greșește și nu greșesc
 eu.
 Și atenție, este psihologie emoțională, nu există logică, a
șa simt ei.
 Reactivul are tendința să acumuleze informații și să piardă
 timp
 pentru că nu știe încă suficient de multe.
 Are tendința să intre în blocajul expertului,
 adică să acumuleze informații,
 până când știe atât de mult încât știe ce poate să meargă
 prost și nu să mai apucă.
 Da?
 Cu cât mai mult research faci și înțelegi despre ceva ce v
rei tu să aplici sau să faci,
 cu atât mai mult te învesc și despre ce poate să meargă
 prost și te sperii.
 Proactivul nu face asta.
 Proactivul are nevoie doar de emoție
 și de direcție.
 Și dacă are show-ul nealtă, ceva, telefon mobil, laptop, g
ură, nu știu,
 ca să acționeze în direcția în care el înțeles că e entuzia
zmat,
 el va face ce are de făcut fără, și aici vine umbra, între
 ghilele, a proactivului,
 fără atenție la consecințe.
 Proactivul, da, acum vi-l dau un paralel, da, ca și bun,
 mai puțin bun.
 Proactivul
 poate să sufose prin nerădare și anxietate
 sărind peste pregătiri minimale
 de menagerirea posibilui risc.
 Proactivul nu e atent la riscuri, nici nu le vede, sau dacă
 le vede, le diminuează.
 Deci, lasă-mă că văd eu.
 Bine, ce fix mie?
 Sau dacă se întâmplă, știu eu ce am de făcut.
 Reactivul vede doar riscurile.
 Cum?
 Mă întreabă Alina în față, cum e bine să fii?
 Să vorbim.
 Da?
 Și aici vreau să vă notați, mă mulțumesc, Vasile.
 Toată lumea este și și.
 Toată lumea este și și,
 pentru că vă spuneam mai devreme în prima parte a zilei,
 Aceste metaprogramme sunt contextuale.
 Asta înseamnă că putem fi proactiv într-un context reactiv
 în altele.
 Exemplu.
 La serviciu ca bărbat, îmi vine să spun,
 ești mare șef, capitan de boss intergalactic general, ce v
rei tu,
 și ești ce? Proactiv.
 Facem dregem începund cu data de ședințe, murții tăi, ești
 important.
 Ajunge acasă,
 Și știi ce ai de făcut înainte să intri pe ușă.
 Și aștept să-ți se spună ce ai de făcut.
 Da, mami!
 Cea mai imbecilă replică din psihologia relatii de cuplu,
 din punctul meu de vedere.
 Eu nu o suport. Da, mami, da, tati.
 Mi se pare...
 Dar e altă tabără.
 Ajunge acasă și în ciuda faptului că la serviciu ești pro-
activ,
 acasă ești reactiv.
 Adică numai aceeași asumare de instiune, numai setezi tu
 direcții, standarde sau momente în care facem... da sau nu?
 Nu că ar fi greșit atenție, fac mișto.
 Dar e vorba doar de contextul diferit.
 Sau, feminin, dacă ați râz la asta, îl păstrăm păsta.
 Acasă ești proactiv, vă, curățenie, mâncare, copii, dugul
 noi, nu dugul noi, ce facem, nu facem, da?
 într-o ordine, femeia ține casa, vorba românului,
 nu contează că-s de acord sau nu, dar e asta.
 Dar la serviciu, dimineață, ești în poziție de team member,
 nu ești leader, și atunci ești reactive la instrucțiunile
 sau ghidajul
 sau conducerea sau leadership-ul pe care îl are altcineva
 care e proactiv.
 Are sens? Și nu e greșit.
 Nu e nimic în regulă cu asta.
 Doar arăt, vreau să arăt cum contextual ni se schimbă tipar
ul și suntem...
 Și atentie, când ești confortabil să fii așa, e perfect în
 regulă.
 Că dacă tu ești proactiv la serviciu pentru că zice fișa
 postului,
 dar ție nu-ți convine.
 Și ești reactiv acasă de frica partenerului,
 dar ție nu-ți convine că tu de fapt ai vrea să ai un altă
 ințiativă,
 nu înseamnă că alea sunt parale tale.
 Înseamnă că alea sunt limitele pe care tu le-ai acceptat
 datorită unor benefici pe care le ai în mod personal și nu
 le recunoști.
 La serviciu, nu știu, rolul financiar, poate,
 la acasă, calmul, liniștea și pacea, sau frica de tigaie.
 Nu știu, nu cunosc, nu știu de ce ai alege.
 Atenție, nu glumesc, când nu ești confortabil
 cu un anumit tipar de comportament,
 nu înseamnă că e al tău, dar totuși îl urmezi,
 nu înseamnă că e al tău.
 Știi că e metaprogramul tău,
 când în mod constant reacționezi în baza acelui tipar
 și ești confortabil ca și cum?
 Dar eu așa sunt. Are sens.
 Reactivii vor să înțeleagă foarte mult.
 Stau și pun întrebări.
 Sieși sau celor care au aceste informații.
 Pun întrebări, vor să înțeleagă, vor să afle.
 Au tendința să fie extrem de precauți.
 Cu alte găvinte, se concentrează pe a nu pierde.
 Dacă fac un pas greșit,
 pe când proactivi, fiți atent ironie,
 se concentrează pe a nu pierde timp.
 Ironia fiindcă ei sunt proactivi.
 Un alt aspect mai putin placut, întreghi-le mele,
 dar e bine să îl avem în vedere când alegem proactivi în
 echipă,
 că proactivi duc echipa, ca să zic așa,
 este faptul că proactivi nu au răbdare cu proceduri.
 Proactivi nu au răbdare cu birocratie.
 Așa se face.
 Unui proactiv când îi spui așa se face,
 i-ai tăiat din elan.
 Nu se face boss, așa că pierde în timp.
 Ai nevoie și de un reactiv sau mai mulți
 care să echilibreze, să balanceze un proactiv,
 pentru că reactivii sunt pro proceduri, de obicei,
 și vor fi atenți la consecințe mai mult decât un proactiv.
 Și ai nevoie și de un reactiv care să anticipeze ce poate
 să meargă prost.
 Însă atenție, o echipă fără un proactiv va sta foarte mult
 pe loc și nu va crește,
 dar va fi în siguranță și la un moment dat fără resurse,
 pentru că nimeni nu face un pas să-și asume rolul direcției
 a riscul,
 o echipă doar de proactivi,
 va fi haos,
 conflict,
 viteză și anxietate,
 și foarte multe erori care ar putea fi anticipate dacă ar
 fi un pic de...
 anticipare, la modul serios.
 Are sens.
 Liderii de obicei sunt proactivi.
 De obicei.
 Liderii înăscuți, între ghilele mele, pentru că, atentie,
 este diferență între lider
 înăscut ca personalitate care a devenit lider,
 că nu s-a născut el lider,
 dar a devenit liber prin personalitate și psihologie,
 și va fi de obicei proactiv,
 inclusiv prin faptul că numește pe cineva care să ghideze
 echipa
 și nu o ghidează el, dar ia inițiativa.
 El zice, de acum vor crească asta.
 și el răspunde la mine, voi la el.
 Și o diferență între asta
 versus leaderii numiți de
 contextul legal,
 adică te ia și te pune șef că meriți că ai adus nu știu ce
 contract.
 Leaderul numit oficial sau formal, așa se numește,
 va fi aproape întotdeauna, dacă nu are și beca pe o psih
ologica,
 antrenat, că se antrenează, după cum ziceam,
 va fi aproape întotdeauna sub importanța unu' leader
 informal.
 Și aici nu-i slăș. În fiecare echipă, aproape în fiecare
 echipă,
 există un leader informal.
 Este colegul la care să uită toți, după ce șeful a zis ce
 să facem.
 Ați pățit? Fiiți la o ședință în care șeful spune, vom face
 asta.
 Colegii nu-ți de acord sau au ceva să zică de-a n-au tupeu,
 reactivi.
 și să uită la... din ochi așa zi, boss tu că tu...
 Da? Și să uită la liderul informal care nu are poziție de ș
ef,
 dar prin psihologie este lider și este și acceptat de cei
 din echipă,
 ăla fiind proactivul. Are sens diferența?
 Liderii informali nu e greșit că i-ai sau periculos că i-ai
.
 Eu din contru, când am avut liderii informali în diverse
 conteste, mă refer la poliție,
 Dar și acum, când am întâlnit, după ce am ajuns din poliție
,
 eu personal, unde eram și pus ca lider,
 factual sau oficial,
 eu îi valorificam.
 Adică vedeam potențialul de lider informal și aici am
 perfect la lucruri de partea mea.
 Versu' să intră în conflic cu el că de ce încearcă să mă
 sumineze sau să... nu.
 Dar aia a fost strategia mea.
 Din nefericire sunt și am auzit în diverse contexte în
 corporație
 și nu numai în firme,
 faptul că
 Unii oameni care sunt pusi, bărba să femeie, este exact ac
elași lucru,
 sunt pusi ca lider formal de companie,
 ajung să se certe sau să hăituiască, pe rumânește, alți
 membri de echipă,
 pe care ei ca lideri formali îi consideră pericol pentru
 poziția lor care abia i-a pus firma.
 Dar ăla poate nu a greșit cu nimic pe care îl hăituiște.
 Adică ăla este doar un lider informal care nu și-a durit să
 fie lider deloc și ar fi la concurs,
 Nu-și dorește poziția, dar tu îl percepi ca fiind pericol
 pentru tine pentru că tu ești de fapt doar un lider formal,
 nu ești și psihologic. Are sens nuanța.
 Și am lucrat cu asfaltă situație, cu oameni care veneau că
tre mine din poziția de lider informal, dar nu dorind poziț
ia liderului formal,
 și ziceau, bă, nu mai pot, mă disperă ăsta, ori eu îmi dau
 de misia, ori să oprește el, una din două, că nu mai pot,
 și eu nu îi vreau poziția.
 Și ăsta și el a stat și la companiei. Ghicis care a fost
 soluția pe care i-am dat odată, a stat-o și a mers.
 Ia zi-l.
 Da, am mai zis-o, da, asa e.
 Se duci la ala care este liderul oficial
 si ii ceri sfatul, chiar daca ii ceri sfatul pe ceva ce tu
 stii cum se face.
 Deci, liderul informal
 sa para usor vulnerabil in ochii liderului formal, chiar si
 cu public, mai ales,
 pentru ca asta va gatila un pic orgoglu, slesteama si anx
ietata de liderul.
 ca leader-ul informal, care va spuneai ca totusi nu esti
 chiar atat de perfect cum credeam sau te dai,
 chiar daca tu stii intrebarea.
 Si atentie, asta nu te umileste pe tine ca leader informal
 sau ca team player,
 ce esti tu acolo, poate n-ai niciun fel de intentie si nici
un fel de leader, asta te crede asta,
 ci iti aduce liniste si pace si calm pentru ca in un mod ps
ihologic ai te-a activat un conflict.
 Versus a te certa cu obositul ala pe dreptate, de genul ba,
 nu ti-am facut nimic.
 Si tu se dovedeci ca nu ti-am facut nimic.
 Conflictul, cred că v-am spus la practicineri,
 una din cele mai proaste greșite, să nu zic proaste,
 intenții pe care le poți avea într-un conflict, este să câș
tigi conflictul.
 Cea mai neecologică intenție pe care poți să o aia, imediat
.
 În momentul în care câștigi un conflict cu o persoană,
 sunt șanse mari să pierzi persoană, dar să câștigi conflict
ul.
 Ceea ce e contraintuitiv. De ce aș vrea să câștigi conflict
ul dacă pierzi relația?
 Când zic pierd, mă refer psihologic-emoțional. Gen, nu vom
 mai lucra bine de acum în colu.
 Doar pentru că eu am căștigat multe, de exemplu, nu mai șt
iu, în poliție eram, cu o fază cu unul din șefii mei,
 m-a contrazis pe ceva ce eu știam exact cum e și că eram la
 firul ierbii și ca realitate și ca tot.
 El a făcut-o dintr-o atitudine...
 quasi-dominant-o, țărătă cine sunt.
 Eu nu prea răspund bine la asta.
 Și eram și mai verde ca acum, da?
 Eram păla 27-28 de ani.
 Și aveam tendința să zic, ba, du-te și în morții.
 În interiorul meu, că în exteriorul meu eram la cravată fr
umos, bărberit, oficial.
 Și în interiorul meu, în momentul acela, am avut de ales
 două opțiuni.
 Să-l fac de căcat în fața tregea dunăr, că eram vreo câțiva
 de azi de oameni acolo,
 că el a vrut să se pămine și eu i-a rătam că-i exact invers
,
 dar m-ar fi așteptat în relație cu el pe terminul om,
 cu dreptatea în mână, atenție,
 deci eu aveam dreptate de la legal până la ce vrei tu.
 Și cu tonul pe care i-aș fi suoi, i-aș fi suoi tot elegant,
 dar tot ar fi la ton bărbie,
 versus am preferat să o dau,
 e posibil să mă înșel, eu mă mai documentez și revin.
 N-am recunoscut că are dreptate, am zis,
 e posibil să mă înșel eu, dar mă mai documentez și revin,
 vă mulțumesc frumos.
 Și am închis-o elegant.
 Am salvat relația cu un om care oricum mă înțelejeam foarte
 bine,
 dar a avut sesia elor o rogănță de moment,
 fără să mă suminez pe mine sau să mă umilez în orice fel de
 formă
 sau să mă las dominat. Are sens.
 Aș fi putut câștigăra conflictul,
 dar mi-ar fi adus pe termen lung, cât aș mai fi stat pe ac
olo, diverse provocări.
 Acuma, puteți să fiu sincer până la capăt,
 nu în toate momentele de genul ăsta am fost la fel de înț
elept.
 am avut și alte momente cu aceeași persoană,
 și cu altele în poziții și mai mare de conducere,
 în care m-au opris în zile mai puțini cu resurse,
 da, și recunosc că am ținut cu dreptatea mea.
 Am pierdut relația aproximatic, cred că a fost și important
 să se întâmple așa,
 ca exemplu concret să merg până la capăt,
 vreau să o dau nume,
 dar dacă o aud eu, o aud eu asta vreodată o să știe la cine
 mă refer,
 Era în un ședință și lucrăm, eram șef de tură atunci, mă
 întorsese eu intenționat la șef de tură, nu suportam munca
 de birou,
 și plecasem din șef de punct de la birou de la Sigetul Mar
mații.
 Am vrut eu special să mă duc în tură ca să lucrez în 12 cu
 24, nu la 8 ore, mă durea capul de munca de 8 ore.
 Mă rog. Și la tură într-o ședință îmi spune șeful meu de at
unci,
 Tre' să dai Horia de pe tură a ta, tre' să dai un om la alt
ă tură. Are sens până aici?
 Pe tură a mea erau două pile de ale lui, pe care nu le
 protejam niciodată, eu.
 Never, never puteai să mă... cu ce vrei tu.
 Toți oameni de pe tură a mea erau constant rotiți în
 diverse posturi.
 Unul de mai confortabil era mai puțin confortabil de la tur
ă la tură.
 deci tura asta era într-un fel, tura viitoare era altfel,
 pentru toți.
 Și asta nu era o problemă, pentru că până la un moment dat
 nu se băgați nimeni peste mine,
 că știau că nu au cu cine, că nu ai cu cine, ori plec eu,
 ori pleacă altău, gen.
 E, în ziua aia a făcut erarea să-mi zică, trebuie să dai tu
 pe cineva pe tură al cuiva,
 cineva ala fiind la latitudinea mea completă,
 că era tura mea.
 Asta-i condiția doar pentru context în care una din pilele
 lui de pătura mea
 a făcut o gafă majoră în ultimele câteva zile, gravă,
 în care pusese-n pericol niște colegi prin anumite atitud
ini din...
 Naa, nu vreau să dau detalii.
 Pe care l-a atenționat și a avut sesoarătutul nefoarte
 arrogantă și foarte... așa.
 Ghiștii ce nu mi-a venit mie primul să zic că pleacă de pă
tură,
 tot pentru context înainte de ședință, mi-a zis,
 Vezi că o să cer un om de pătură și dai și tu pe cine vrei,
 tu, dar nu pe ăla.
 Și omul mi-a și zis că știa din nou cu cine vorbești.
 Și eu l-am rugat frumos să facă tot ce poate e posibil să
 ceară el un om de pătură pe cine vrea el,
 care are autoritatea să ceară pe cine vrea el, și atunci nu
 mă pot o pune,
 dar nu să-mi ceară mie.
 Și n-am înțeles.
 Și-am insistat și am explicat,
 cefu să trăiți, vă rog, periund dacă vreți,
 adică am încercat tot posibilul posibilului,
 Și am zis, vă rog, cereți pe cine vreți să meargă pe altă
 tură,
 dar dacă mă întrebați pe mine, eu o să lă spun cum am nevo
ie în favoarea turei mele.
 Nu mă interesează nimic, nimeni veci pururi.
 Nu a crezut, a crezut că, apropo de, ți arăt tu cine sunt.
 A vrut să-mi arată cine ești.
 M-am ușcat când am găsit de fază.
 Și de fața cu 30 de ani încât eram,
 absolut toți știau faza, că ne-au zis rătipând.
 El țipa la mine mai mult, înainte de șărință, cum ziceam.
 Și toți știau faza. Și toți erau acum...
 Ce face asta? Îi cere luhoria sau nu îi cere luhoria?
 Îi dă luhoria. Deci era efectiv can-can.
 Toată lumea știa care e faza.
 Și n-a început bine ședința, trec 3 minute.
 Radu-le tura 1, nu mai știu că dracu' eram,
 Dă un om pentru tura 3.
 Și eu mă uitam și zic, sigur dau eu sau decideți-mă n-asă
 ce om pleacă?
 Adică am încercat ultima...
 Da.
 Nu, nu, dai tu un om.
 Și zic, perfect. I-am dat numele ăsta, pleacă dă pe tura 3.
 fix finului sau ce punții lui era.
 Mama, toți au făcut.
 În sală, știi?
 Adică, da, și din momentul ăla n-am mai avut zile foarte b
une,
 îți dai seama, doar că, din nou, am câștigat conflictul,
 am pierdut, dar a fost prea provocat, am făcut tot ce am
 putut, ca să fiu sincer,
 nu a mers, nu regre dinci acum.
 V-am spus și alternativă asta, că sunt unor momente în care
 e bine să vrei să câștigi conflictul, pentru că
 s-ar putea să-ți pierzi stima de sine,
 sau de minitatea sau să îți încalci o valoare foarte mare
 de la tale
 iar eu atunci în momentul ăla n-am acceptat asta, nu regret
 nici până azi, din nou, fără niciun fel de discuție,
 nu regret nici până azi, ba mai mult am căștigat, să zic aș
a,
 strict respect în fața tuturor colegilor și subordonaților
 mei,
 dar și colegilor mei de tură,
 ofițieri de acolo, că n-am pus botul la presiunea,
 să spun așa, a unui șef că dacă zice el trebuie să facă, nu
,
 că nu e corect la nivel de niște valori, apropo de criterii
,
 N-am acceptat, si sunt mandru de asta si n-as face altfel
 deloc.
 Te rog.
 Tati sa vina microfonul.
 Ai avut vreodata vreun sentiment in acel moment ca o sa a
iba niste repercursiuni?
 100% am fost convins ca o sa fie.
 Ok, si a fost ceva major dupa ce ia?
 Major nu, la limita abuzului.
 Nu mi-a aprobat concediu cand am vrut eu.
 Nu vreau i-am liber in data de...
 Imi dadea cand avea el ca zicea,
 n-am liber atunci din opoi mine,
 cacatul de astea, stii?
 La un moment dat ulterior,
 pentru ca eram si bun in ce faceam,
 ca si rezultate,
 s-a compensat faptul ca nu ma las calcat,
 de faptul ca totusi aduceam rezultate
 cu oamenii de pe tura mea, stii?
 Si cand am inceput sa apar rezultate constant,
 tura mea, tura mea, tura mea,
 prindea de la contrabanda la masini furate la ce vrei tu,
 si aveam constant rezultate,
 pentru ca acum ma sustineau si oamenii
 la nivel de țineam cu ei, țineam cu mine.
 Și când în analize și în bilanțuri, eu apăream constant cu
 așa,
 și aveam 2 sau 3 agenți premiați pe tura mea,
 care urmărează toate urmările meu și recunoașterea minister
ă.
 Adică aveam niște așa.
 S-a mai schimbat, că atitudinea rezultatele mele
 deveneau rezultatele sectorului și el, fiind așa,
 se ducea la el, în are sens.
 Și la un moment dat ne-am pseudo-un păcat,
 dar eu tot n-aș face diferit acum, m-ați spun, Simțiu,
 Deci, cu tot respetu, ca e un om de la care atunci si at
unci si acum pot sa zic asta,
 am invatat foarte mult din munca de politie, in fel, enorm
 am invatat.
 Dar in momentul in care am avut o zi proasta, am avut sa de
a mie,
 stii, apropo de ca o sa vedeti, e pe aici metaprogramul,
 sunt oameni care nu vor accepta niciodata sa te sui pe ei
 si mai ales sa faci asta public, ca le arati tu cine sunt.
 Sunt unii cu psihologie, care nu e aparat de buna, atentie,
 care vor lovi inapoi, cu consecinte.
 Și asta nu e neapărat...
 Adică trebuie să știi cui cer, ce cer, când cer și cu ce...
 cu ce consecințe, știi?
 Și...
 M-am aflat de multe contexte în ultimile anuri, toți mi se
 servească
 cu bandă rulantă, contexte în care vine să mă sui pe cineva
 erarchic deasupra.
 Ah, știu.
 Doamne, ce tentant e.
 Știu, știu, știu. Și uneori liderii informal vor testa
 liderii formali.
 Și e bine, eu sunt pro asta.
 Eu sunt pro asta pentru că un lider formal înțeleg sau vers
at, hai să zic așa,
 când câștigă un duel cu un lider informal, îi crește rating
ul în ochii celorlalți.
 E ca și cum... Și acum, voi toți ați fost la practicina sau
 ați fost în diverse tabăre cu mine
 și ați văzut uneori, mai ales a început în prima parte a
 practicinului, uneori oamenii sunt mai inflexibili
 ca să fiu elegant, s-au rigizi, vin cu atitudini un pic mai
 agresive.
 Și eu, când reușesc eu să dezactivez un dificil, îmi crez
 mie...
 Are sens?
 Că dacă am putut să lucrez cu un om dificil, înseamnă că șt
iu ce fac și cu celălalt.
 Aresc.
 Ei, așa e și cu șefii informali, lideri informali, sunt
 valoroși din punctul...
 Deci, nu, eu când am avut și am avut și o să am...
 Asta e întotdeauna mă duc să-i valorific și să-i aduc în fa
ța, de multor formal, îi pun un rol formal,
 pentru că gândesc mult în un bui numen.
 Dar sunt oameni care nu sunt lideri, sunt șefi, by
 psychology zic,
 și care atunci când ajung într-o puiță de putere, le ies la
 suprafață frustrări acumulate de când erau subalteri.
 Eia sunt șefi, eia nu sunt lideri.
 Și să răzbună cumva pe foși, colegi sau rahaturi de genul ă
sta.
 Dar, ok, mulțumesc, Alex, apreciez mult.
 Mirela, te rog, dar foarte pe scurt.
 Cum? Microfonul, că nu te aud.
 Sincine nu te aud.
 Tu i-ai propus o variantă foarte fair, să numească el.
 Da.
 De ce n-a vrut să nu?
 Orgoliu, probabil.
 Adică nu fac eu cum îmi spui tu ca subaltern.
 Iar a interpreta că tu îl sfidezi?
 El? Nu. Iul a sfidat... Nu, sfidarea a fost reală.
 Păi dar la cum ești...
 Dar eu l-am anunțat că o să îl sfidez, în sensul că n-o să
 fac cum zice el.
 Dar cum ești tu? Mă înduiesc că l-a simțit o sfidare de la
 tine.
 Ba da, am făcut-o pe față. Când am zis cuvântul
 BERC, ca așa îl chema pe finăsu, m-am uitat în ochiul și am
 spus
 BERC pleacă de pe tură a mea, la modul
 Iși du-te și înmortim.
 A fost ceva care l-a sfidat.
 Nu, stai un pic.
 Eu până în punctul în care să zic că ăsta pleacă,
 eu am făcut tot posibil să nu ajunge la niciun fel de
 conflict.
 Dar el, dacă ar fi dat înapoi în mintea lui, probabil, hab
arnam,
 ar fi zis, ba, dar eu cedez în fața ta,
 tu ești subalternat, tu cedez în fața mea, că sunt oameni
 care așa gândesc.
 Ai venit cu sfaturi către el ceea ce nu se admite.
 N-am venit cu sfaturi, întotdeauna am dezdunat mai bine să,
 puneam întrebări.
 Și omul nu-i prost, că e și acum, e în mare, în minister,
 nu o să-i dau numele,
 este deja sus în minister, ne-am întâlnit în aeroport.
 În realitate ar fi așa de simplu să lumească el pe tine.
 Nu.
 Nu, nu, nu. În momentul ăla a gândit ca un șef, nu ca un
 lider,
 care a vrut să impună ceva în fața unui subaltern.
 Asta a fost eroarea lui psihologică.
 Pă tine a vrut să...
 Pă mine, da.
 Ironic fiind că eu eram aliatul lui, aici a fost greșea la
 lui.
 Asta aici.
 Asta niciun am înțeles, că m-au întrebat mulți.
 În unitate, absolut toată lumea știa că eu sunt copilul lui
, întregili mele.
 Adică eram treiniul lui, ucenicul lui și ce vrei tu.
 Și în a încerca să-mi facă mie asta și eu i-am răspuns,
 a fost un fel de să arub lanțul de iubire, știi?
 adică...
 și nu înțelegea nimeni de ce,
 că eu eram în continuare asumat în ce faceam.
 Înfine, mergem mai departe.
 Cum influențăm proactivi versus reactivi?
 Pentru că, atenție,
 nu doar că pot să-mi dau seama, la ce mă ajută să-mi dau se
ama din limbajul unui om
 că e proactiv sau că e reactiv, dacă nu îl pot influența.
 Nu mă aștep cu nimic să aflu că tu ești reactiv, ca psih
ologie în contextul ăla.
 Și atunci,
 când vorbim cu un proactiv,
 e valabil la orice metaprogram de aici in colo,
 mesajul pe care eu il formulez catre el
 va fi nevoie sa vorbeasca, intre ghilimele,
 pe limba metaprogramului lui din momentul ala.
 Cum vorbim unui proactiv?
 Ca sunteti cativa din sala.
 Stiti de unde stiu ca steti in sala?
 Cand descreiam proactivii faceati asta.
 Cand descreiam reactivi faci asta.
 Ai l-altii.
 Deci, stiu că sunteți în sală și-i normal să fie așa,
 așa că vă rog, doar de hai să lucrăm împreună,
 cum motivezi un proactiv prin limbaj?
 Cum îi spui să facă ceva?
 Am treiere să vei reuși să faci la nivelul la care poți.
 Am toată încrederea, nici nu trebuie să spun ce e de făcuă,
 știu că știu.
 Hai să.
 Hai să. Hai să-i dă în drumul.
 Poți să o faci. Ce mai aștepți?
 Sau boss, încă nu ai plecat când târzii.
 Deci orice fel de replică care subliniază rapiditatea cu
 care e nevoie să se implementeze ceva, pe un proactiv îi va
 da capsă, carbid direct.
 Te rog. Microfonul.
 Și colegii au menționat, am încredere să, fiind un proactiv
, pe mine mă enervează cuvintele astea.
 E importat să îmi spune, avem astăzi de făcut asta.
 Poftim, e cel mai simplu limbaj acesta pentru un proactiv,
 fără blubluri.
 Fără, fără, îmi iubesc atât de mult, hai nu știu...
 Așa este. Dar nu e greșit cu am încredere să, nu e greșit,
 e doar un pic mai elegant,
 E într-adevăr un proactiv pur sânge,
 nu îi vorbești cu tampon.
 Cu frază tampon.
 Lui spui direct,
 azi avem de făcut asta între data D și data D,
 avem de adus asta să te văd.
 Să te văd,
 e capsă pentru un proactiv, e carbit.
 Da, Cris, te rog.
 Microfonul ăsta că vine la orențiu.
 Mi-e îmi pare așa, dacă este un proactiv executant bun pe
 executare,
 și, de ce spui tu, dacă e un proactiv leader, l-ai băgat în
 balamuc, îmi pare rău.
 Suntem diferiți.
 Deci dacă, da, nu, adică dacă e și proactiv și liber,
 leader și leader și...
 A venit ceva cu... Avem de făcut asta?
 Apare o nuanță, da, apare o nuanță, da, dar fi atentă, de
 ce...
 Sunt mulțumăți scris pentru input.
 Fiți atenți.
 De ce aceste metaprogramme sunt atât de valoroase ca și ps
ihologie
 încât marele corporații de produse, care vând produse,
 le-au implementat în mesajul lor de promovare
 și noi nu știm asta.
 Bravo, zi mai tare.
 Just do it al Unaiq.
 Just do it.
 Să adresează reactivilor sau proactivilor prin mesajul de
 promovare?
 proactiv direct.
 Ba are sens?
 Go for it, la fel.
 Astea se incluse mesajul de marketing.
 Uneori apar in campaniile de promovare, in declame,
 apar mesaje subliminale
 care vorbesc tiparului de activ proactiv al clientului.
 Da, facem. Asta, da ma.
 Era sa zic eu una acum, dar nu pot ca mai e o zi
 si nu vreau sa fac. Ma-am absolut atat timp sa fac campanii
 Măcar anticampanie?
 Da, așa se face.
 Așa se face, bravo!
 Exact, exact, exact.
 Mesajul ăsta, cum am făcut Facem, e foarte bun.
 Deci cine l-a ales și cum l-au gândit, este foarte, foarte
 bun.
 Pentru că merge foarte mult pe frustrarea oamenilor că nu s
-a făcut nimic timp de...
 Da? Și au nevoie să se facă.
 Și e tot un pacing pe realitate și un mesaj de...
 E foarte bun mesajul.
 Chiar dacă-i mafiot, e foarte bun.
 Nu mă refer la partid, nu la mesaj.
 Cum motivezi un reactiv?
 Nu, hai că poți.
 Nu.
 Analizează, privește din mai multe perspective, iați timp,
 iați timp, și când simți tu.
 Și dacă vrei să bagi un pic și de himnotic, ați sau mâine,
 că dacă lași un reactiv, când simte el, mai vine...
 Păi, Marț! Păi, Marț!
 Vin-o și spunem, sau apucă-te.
 Un reactiv, un reactiv, îl mai motivezi inclusiv în... îți
 las timp să analizezi risculile.
 Deci nu-i spui să o facă, îi spui să își ia timp să analize
ze risculile.
 Unui reactiv îi ai liniștii gremlinul, când îi spui că are
 timp și că nu trebuie să facă ceva azi,
 uf, ești nebun? Crezi că șansele s-o facă.
 Unui reactiv, dacă îi dai o idee care ți-a venit acum, va
 veni cu cinci modiri pentru care nu avem cum.
 Eu în echipa mea cu care am lucrat de-a lungul timpului,
 Am și acum, am oameni care sunt reactivi proactiv.
 Când vine câteva avioni, Simona, nebună, e cum să nu?
 Facem, nu știu cum, dar facem. Ești nebun?
 Ce vorbești? Versus altcineva rostă la numele că e din
 online,
 nu o știți oricum, cum să facem?
 N-avem aia, păi stai că n-avem contractul.
 Ce ești prost că întârziu e, sună ăla, iar desună clientul
 care are sens.
 Și în funcție de ce vreau și am de făcut să fac, vorbesc cu
 altă persoană.
 Dacă am nevoie de ceva ce am nevoie să respecte procedural
itate și răbdare și atenția la detalii, vorbesc cu reactivul
,
 dacă am nevoie să vină o idee acum, când va veni mie o idee
, o sun pe Simonă.
 Fă asta, când? Vezi tu. Și jumătate de ore e făcută.
 Mulțumesc. Asta zic.
 Cristina, pe care poate unii între voi eu și-s Cristina S
agan.
 Era un ședință de foarte multe ori, am un ședință cu el și
 cu Marius,
 Și vorbeam de diverse...
 Și mie și lui Marius ne veneau idei
 că noi suntem mai proactivi, așa.
 Bine, mai mult, dar și el e.
 Ca mentalitate de antreprenuia vorbesc.
 Și eu cu Marius eram, mamă, ești întruziat,
 m-ați facit ce mai să facem, văd că o să o facem și pe aia,
 nu știu.
 Și Cristian era, bă, dar hotărâți-vă pe care o facem.
 Să vedem întâi cu ce ne luptăm.
 Și ziceam, uite, aici începem cu aia.
 Și eu ziceam, băi, Cristiu, uite, aș vrea să, poate, dacă
 poți, să faci X.
 După aia vorbeam cu Marius 3 minute, după 3 minute Cristian
 atăcea, da?
 Ne scrie păcet, s-a rezolvat, am dat telefon și a acceptat.
 Și eram, ba, n-am târna ședința.
 Când dracu' lui... Și ea și închidea microfonul și e la
 telefonul.
 Proactivă la nivel de enervant, uneori.
 Ai nevoie de eștiunea în echipă.
 Deci proactivii de genul ăsta sunt cei care vor trage echip
ă la nivel de rezultate și de...
 Cris, de exemplu, avea anxietate daca avea un task pe care
 nu l-a inceput inca.
 Deci daca incepea task-ul, ea era cumva normala, era ok, il
 termineam noi, cat de repede s-a dat, evident.
 Dar daca avea un task de care inca nu s-a apucat, avea pan
ica.
 Cum adica, n-am apucat, n-am inceput? Ce am facut toata zi
ua?
 Reactivul are nevoie de...
 Trebuie sa analizezi, trebuie sa gandesti, trebuie sa... da
? Bun.
 Fiieti atenti intrebare pentru voi.
 Immediat, am văzut un ardicat, a veri imediat.
 Unde, în viața ta,
 pe subiectele și provocările tale cele mai importante,
 pe mizele cele mai importante,
 poate pe durerile cele mai mari,
 ești reactiv în loc să fii proactiv.
 reformulând, unde in viata ta astepti mai mult decat e nevo
ie doar pentru ca te pacaleste mintea.
 Doar pentru ca te pacaleste mintea.
 S-am distruzit, o zici, Moana. Eu v-am spus ca nu e doar
 despre comunicare, da?
 E despre comunicare, asta e cadrarea, dar e doar primul.
 E doar primul. Evident nu ne terminam azi, continuam si ma
ine, dar e doar primul.
 Corolarul, unde in viata ta, pe ce mize contexte foarte
 importante pentru tine sau durerii foarte mari,
 te grăbești prea mult
 și nu ai răbdare
 să analizezi, să înțelegi,
 să-ți gândești cu adevărat o strategie
 ci doar pedaleze.
 Paranteze pentru cine se simte, în gol.
 Evident, ambele întrebări s-adresează tuturor,
 pentru că în funcție de context, absolut fiecare dintre noi
 putem răspunde la asta.
 Cum vi se pare întrebările astea?
 Nu le-am dat niciodată, apropo.
 Eu aici am o structură de curs, pe ce vreau să vă spun să
 nu uit,
 dar astea ce vă dau întrebări sau ce exemple, vin că mă leg
 de ce...
 E ok așa?
 Ce, Ștefan?
 Păi dai din buze, nu înțeleg.
 Deci, practic e ceva, deci ce este?
 Ia microfonul și zic despre ce vorbești.
 Ai pus întrebare cum vi se pare această întrebă și am zis,
 fără să mă gândesc recunos, am zis e nervante.
 Așa. E un feedback excelent.
 Pentru că îmi dă prea mult de gândit și...
 Și nu ești obișnuit să gândești, sau ce?
 Nu. Ba da, sunt.
 Boss, din 2023, cu aceea, ai ieșit de pe pilot automat. Ad
ică și ai și evoluat.
 Deci ești obișnuit să gândești, numai nu-ți mai place.
 Gândești prea mult.
 Aaaa.
 Sigur, inseamna ca a doua intrebare adresata-ti e?
 Eu am scris 3.
 Apropo de ce vorbeam, vezi?
 Deci, unde in viata ta, in ce domeniu, in ce directie, cu
 minza mare sau cu ce dureri,
 te agiti prea tare si n-ai rabdare?
 Aia e intrebarea.
 Inca proceseaza.
 Pentru ca aceasta a doua intrebare, prima are adresata la
 reactivii lor in mod evident,
 sau contextului de lipsă de proactivitate, că din nou tot
 suntem ambele,
 a doua întrebare se adresează a unor ameni care sunt ocupa
ți în loc să fie eficienți.
 Și s-au ameni care sunt obosiți, rupți în gură la final de
 săptămână sau de lună,
 și dacă îi trec ce-au făcut nu se vede.
 Și nici nu știu să explice.
 Dar într-adevăr ziua se ocupă cumva cu lucruri de făcut.
 Ci nu mă refer la viață.
 Gen că copilul schimb un scut, te faci de mâncare, da, aia
 e... înțeleg, e viața.
 Dacă îmi vine vorba de obiectivele sau de durerile noastre,
 avem tendința ca proactivi,
 și eu sunt proactiv, most of the time, și eu sunt reactiv
 în altele,
 să ne ferim de a face cu adevărat ce trebuie să facem,
 și de multe ori, ca să facem ce trebuie să facem,
 ar trebui să începem cu a nu face nimic.
 Să ne oprim dracului din făcut.
 Ca proactivi e extrem de greu.
 Și venim și spunem, dar eu nu pot, al fel, eu așa sunt, tre
buie să mă mișc continuu.
 nu, ai anestezie prin anxietate.
 Alina, vrei sa ne impartasesti ceva?
 Vine microfonul.
 Buna, da, vis-a-vis de proactiv si reactiv,
 eu am lasat de curand programul pe care...
 pe care poate...
 Si te fericit inca o data, ca ai facut foarte bine.
 Si am constatat, acum am si terminul, ca sa zic asa,
 ca parte din program sunt reactivi.
 Și chiar mă întrebau, de exemplu, la întrenament, că asta e
 cumva una dintre presiuni sau presiunea cea mai mare pentru
 ele.
 Trebuie să facem întrenamentul acum. Când trebuie să-l faci
? Și ele a zis, ok, ai toată libertatea din lume, să faci în
 48 de ore.
 Și așa am reușit să le motivez să facă... și noi am pus
 presiunea de acum sau în 5 minute sau pe stup.
 Da, și le-a dat și himnotic un termen.
 Exact, le-am dat și în termen și chiar le-am spus...
 Adică am vorbit pe limbă, am dat seama acum că am vorbit pe
 limba lor, de ochii, nu trebuie să-l face acum.
 Da.
 Însă ai...
 Reactivului, dacă îi spui nu acum, îi să-l ieșește amigdala
, efectiv.
 Deci nu e cu panică, nu.
 Îmi speriați.
 Exact, exact. Prima dată a fost nevoie să le liniștească
 sistemul nervos, dacă vrei,
 astfel încât să se gândească că au timp să facă acțiunea
 respectivă.
 E adevărat.
 Și nu să pună presiune către ei făcut acum.
 Ai făcut foarte bine, bravă.
 Bravă, și ai făcut-o intuitiv, excelent.
 Și scării provocarea.
 La reactivi, tendința de a amâna
 va fi constant justificată prin încălcări de metamodel.
 Adică va fi mereu un motiv.
 Va distorționa ceva, va generaliza ceva,
 va șterge o informație în termeni ceva,
 ca să aibă timp, sau, dacă nu va avea timp,
 va cere timp în baza normative inventate pentru că el nu ac
ționează.
 O să facă sens acum următorul tipar, când se schimbă asta
 la reactive,
 adică chiar dacă nu mai are timp și chiar dacă nu îi place
 să acționeze,
 o va face pentru că următorul metaprogram, dar până atunci,
 da, dragule,
 dai că vine microfonul.
 Deci reactive-i sunt procrastinatori?
 Aproximativ, da.
 Sunt procrastinatori ca efect,
 Nu mereu. Adică ei nu amână din lene, ei ea ea ea ea ea ea
 ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea
 ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea
 ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea
 ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea
 ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea ea
 de personalitate.
 Asta înseamnă că voi, acum, când îmi spuneți
 perfecționism, etc., etc., asta țin de
 personalitate. Iar vini și vă spun nu, e vorba de context.
 Pentru că
 un...
 Dar v-am dat exemplu mai devreme, un proactiv la serviciu,
 șef de birou, de echipă, de general, de unitate, de ce vrei
 tu, va fi reactiv acasă.
 Eu personal nu fac aproape nimic în casă
 fără să mi se spună procedura și să fiu anunțat.
 Că nu... dar nu că-ți rău.
 Nu am valoare
 pe a absta bileurile într-o ordineană.
 Mă, doare...
 Știi?
 Nu.
 Sau trebuie să scot tomberoanele că s-au umplut.
 Dragoș știe că s-au umplut.
 Eu nu știu că s-au umplut.
 Eu nu le verific.
 Că n-am procedura instalată.
 Nu glumez.
 Și atunci vine Cristi și îmi spune,
 vezi că mâine vine gunoiul.
 Bă, mă ia pe sorprendere în fiecare săptămână.
 Vă jur,
 îmi jur, în fiecare fucking săptămână,
 când îmi spune, sau a doua săptămână,
 vezi că vine gunoiul,
 I-l scupă toate, dacă nu zice.
 Sau dacă nu știu pe care, nu le scot, că nu știu care. Adic
ă reactiv, da?
 Și în fiecare fucking săptămână sau la două săptămâni,
 îi zic, ei, hai să-mi vine cu noi,
 că așa, îi stau acolo de doi ani.
 Trei imediat. Nu știu, nu, de ce.
 Că sunt reactiv în contextul ăla,
 dar sunt proactiv când vine vorba de eveniment, business,
 webinar, campanie, mare,
 nu-mi zice nimeni ce am de făcut.
 Are sens. Cum?
 Da, cu numere, cu frimituri de bere, ca sa-ti zic asa.
 Insa, in profesie, imediat, Iuliana, in profesie, in ce fac
 eu, nu trebuie sa-mi spune nimeni,
 vezi ca trebuie sa faci campania aia, incepand cu aia in
 ordine asta, vezi ca astia standard aia s-a schidat,
 nu, o fac, ajung la voi?
 Si nu e gresit, de aia vin si va spun, metaprogramele nu
 sunt rasaturi de personalitatea,
 Deci, in momentul in care incep sa descrii cu perfeccionism
,
 procrastinatori, etc.
 aia cum nu se vorbeze de personalitate, nu inseamna ca nu
 se aplica.
 Pentru ca de aia suntem fiinte complexe.
 Functiunam si pe metaprogramme,
 contextual specific,
 si functionam si pe trasaturi de personalitate la nivel mai
 mare decat...
 Eu voi fi procrastinator in aproape toate domeniile din vi
ata mea,
 daca sunt procrastinator.
 Dar are sens?
 Dar contextual o sa fiu reactiv, contextual o sa fiu pro
activ.
 Se leagă?
 Da, Iuliana?
 Eu sunt proactivă fiind antreprenor.
 Ok. De obicei proactivii devin lideri de ceva,
 intrapreneuri, adică rupt totul în cadrul unei alte compan
ii
 ca să-și ia bonusurile și satisfacțiile,
 dar fac pe banii altor, ca să zic așa,
 sau devin antreprenori?
 Însă, mi-am dat seama că atunci când, nu știu,
 Putem să punem și?
 Și?
 Așa?
 Atunci când îmi vine o idee care, nu știu, poate este cu m
iză mai mare, poate este ceva mai complicat, apare reactivul
.
 Da.
 Și devin foarte analitică și începe să amân, și amân, și am
ân, și poate trec 2-3 ani.
 Încă uneori.
 Contextul e același?
 Tot în business.
 Nu, nu, contextul în care devin reactivă.
 Este același, e foarte specific sau sunt contexte diferite
 în care tu ești reactivă?
 De ce context e diferite din care tu ești reactivă?
 Context e diferite din business.
 Tu ești singură în business?
 Sura mea.
 Și în business-ul tău cine e a deciziile de viziune, direcț
ie sau de investiții?
 Mai mult eu, dar o las și pe ea, că mi-am dat seama că ap
ara miu foarte mult.
 Și când devii reactive, ce să schimbă?
 Eu tot amăn și cam rămână așa, amănate.
 Păi atunci nu ai fi în business.
 Nu ai mai avea un business, dacă ar fi doar așa.
 Ce e diferit atunci când nu ești așa?
 Când nu sunt reactivă?
 Da, și ești proactivă. Când decizi, facem, regiăm, ne apuc
ăm...
 Acționez, spune lucrurile în mijlocul.
 Ce e diferit? Care e contextul diferit?
 Cred că îmi place mai mult ceea ce fac.
 Ok, poftim.
 De aia zic, reformulăm acum, da?
 În contextul în care îmi place ceea ce fac sunt proactiv,
 cum e și logic și de înțeles,
 Cine dracu' am mană ceva ce-i place.
 Dă, numai eu întârzi la masaj.
 Vă jur, nu-mi pot să mă înțeleg să mă bată mama.
 Deci, efectiv, când am masaj,
 masoianii mei care lucrează de 2018 știu,
 te proclameaz la fix că vi la și un sfert.
 Și el știe, și nu i-am zis eu.
 Mă simt, bă, de câte ori întârzi mă simt de ampule.
 Stai liniștit.
 După tine n-am păniment de obicei
 și până vi tu fumezi o țigară că așa n-am avut pauză.
 De obicei.
 Deci ne-am calibrat, ca sa zic asa.
 Numai eu intarzi la ceva ce-mi place, incerc sa-ti spun.
 Dar e logic ce spui tu, Iuliana,
 in contestile in care e ceva ce nu-mi place sau mi-e frica
 de a-mi devin reactive,
 in contestile in care e ceva de care imi place, ma trage,
 de ceva, devin proactive.
 Are sens perfect.
 Ok. Deci e normal.
 Da.
 Mersi.
 Nimic din ceea ce eu va spun acum, sau in functie de categ
oria sau de rolul...
 Nu stiu, dulapiorul, folderul in care va regasiti, nu este
 gresit, normal sau anormal.
 De loc. Da, dragă mea.
 Să vedem că vine microfonul.
 Ok, deci am înțeles că sunt reactive într-un anumit context
.
 Se poate face ceva legat de asta?
 Da. Foarte bună întrebăra.
 Îți mulțumesc.
 Se poate face că în momentul în care te recunoști ca fiind
 reactive
 într-un domeniu în care te costă prea mult,
 fie suportul durerei pe care puteai să o atenuezi mișcându-
te,
 fie spargi lucruri pentru că te mișci prea repede,
 sau ai dat în anxietate pe mize mari din viața ta pentru că
 nu știi să te oprești,
 în primul rând, cu ce vorbăm mai devreme cu Mihaila în
 prima partea zilei, oprește-te și observă.
 Observă ce faci în momentul ăla.
 Înainte să schimbi orice rezultat din viața ta, observă ce
 faci ca să obții rezultatul care nu-ți convine.
 O să vă spun asta până o să vă plictisesc.
 Nu schimbi nimic înainte să observi ce faci.
 ce vrei să schimbi.
 Deci prima oară,
 observă în ce domeniul miză din viața ta
 ești reactive,
 când bunu simți dorința ta sau înțelepciunea
 sau ce vrei tu,
 ar zice că ai obținut mai multe dacă ai fi proactivă.
 Primul lucru, unde sunt eu reactive, cu alte covinte,
 sau unde sunt eu prea proactivă?
 Ca exemplu, eu am început la un moment dat,
 acum niște ani de zile,
 mergând la cursul dezvoltare personală,
 am sesizat că aveam tendința din frică de a vorbi în public
 să ajung până la final sau chiar ultimul
 care ia cuvânt într-un context
 în care absolut toți erau obligați să vorbească.
 Cum fac eu cu voi?
 Cum ați rămas cu ce ați rămas?
 Noi acum suntem 80 aici și 120 am fost la practicină.
 Eu în grupurile în care am fost când mă duceam eu
 eram 12, 14, 16.
 Aveau tot timp, asta încerc să spun.
 Păi voi nu pot să vă fac așa.
 Dar acolo atunci aveau tot timp.
 Și tendința mea era la nivel de reactiv,
 că și aici inclusiv, la public speaking,
 pot fi proactiv ridic mâna și nu mai stau cu mâna jos,
 că eu vreau să vă zic chestii, Tatii, am de vorbit.
 Sau, nu ridic mâna, nici dacă mă băți, mă împătești, mă rog
 să nu mă pui.
 Că sunt reactivi. Sigur nu sunteti în sala niciunul.
 Nici aia, nici aia. Sigur.
 Revin. Eu eram reactiv la public speaking.
 Și am sezizat, apropo de observe, înainte să schimb,
 că era atât de natural să nu ridic mâna decât dacă trebuie,
 ca așa fac reactivii.
 Dacă e musai, cu plăcere.
 Dacă nu, nu mă pune.
 Încât am integrat această observă,
 înainte să schimb, și am zis, ok,
 apropo de antrenament și cum fac să schimb,
 e în favora mea să antrenez, flexibilizez,
 cum vă zic eu, și celălalt tipar,
 chiar dacă nu e mie naturală în același context?
 Părăspunsul de ceilalmânt o să fie da.
 Și am început, nu mi-a fost ușor,
 și vă tot încurajez și pe voi să faceți asta,
 de la modul 1 de NLP Practitioner,
 să-mi contrazic tiparul.
 La asta mă refer, când vă ziceam la modul 1,
 ești obișnuit să ridici mâna? Las-o jos.
 Ești obișnuit să taci, să nu zici nimic? Ridica mâna.
 Contrazice tiparul.
 Ei, atunci voi nu știați de metaprograme,
 nici eu nu avea sens să vă le explic.
 Și atunci eu, doar ca exemplu personal,
 în public speaking am început să-mi contrazic tiparul de
 asta la urmă.
 N-am ridicat mâna primul,
 că era prea mare diferența de jolt, de disconfort,
 Dar am început să ridic mâna al patru, al cinci, al alșapte
lea din treișpe.
 Are sens.
 Făcând asta constant, că nu mi-a mers unor, iar rămâneam
 ultimul, știi?
 Alteori mă punea ghidul primul, nu știu cum citeam stereț
ile, zi tu, sau...
 Și eram primul, nu aveam ce... că nu eu, stai că așa e la r
ând, nu...
 Că, știi?
 Mă vedea și ursuleții, mă dădeam, mă făceam de că...
 Știi? Că așa știu s-o ard ca și cum. Ca și cum știu s-o ard
.
 să prăbușea castelul.
 Până când la un moment dat am exerțat de mai multe ori asta
 cu răspun,
 ridic mâna la jumate,
 adică la jumatea drumului până acolo,
 după ce a început să-mi fie și asta confortabil,
 că știam deja, zic până zic 3-4, zic
 inventai și-o minciuni, dar mă dore la banană, mă iau de câ
țiva,
 să zici, meh, chiar. Zic, e asta, că iar intră în
 zona de confort. Asta apropo de asumarea problemei o proces
ă.
 Și în momentul în care se cerea un task sau slash voluntar
 sau ceva, eu ridica mana inainte sa gandesc ca am ridica
 mana.
 Am inceput sa fac asta.
 Am nevoie de, bam, mana sus, nu stiam ce urmeaza.
 Zai seama ca ma luam cu transpiratia, adica efectiv era
 contrar tiparului meu complet, eu care vreau doar sa fiu
 blendint,
 sa nu stii ca sunt acolo.
 Asta, contradicerea tiparului meu, m-a crescut enorm.
 Pana cand, si acum trustorii, ca sa o completez
 pana la capa cu experienta de care v-am spus de saptana tre
cuta din Marea Britanii,
 Am ajuns să-mi fie confortabil să încep primul pentru că șt
iu că scap.
 Și iar sunt în zonă de confort.
 Vă jur că acum o săptămână am fost în tabărăne care v-am sp
us,
 am fost 25, nu mai știu, de bărbați, doar men only,
 și am seținzat când a zis liderul de învinere, am început,
 ok, cine vrea să înceapă? Eu, puf, direct, nici n-am ridica
 mâna.
 Am început direct și în engleză.
 Blblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblbl
blblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblbl
blblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblbl
blblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblbl
blblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblbl
blblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblbl
blblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblblbl
blblblblblblblblblbl
 Când ziceau cei din tabară, unde în Londra locuiesti?
 Sau unde în Marebitanii locuiesti?
 Zic, nu locuiesc aici.
 Deci, aud că ești din afara Marebitanii,
 dar vorbești foarte corect și cu slang-ul lor și cu tot.
 Că eu mă adaptam, modelam, foarte ușor,
 dar am nevoie de câteva ore să mă immersez, da?
 Și mi-am dat seama, zic, ce ai făcut, atunci?
 Ți-ai adăugat atât de confortabil să rădiști primul mână,
 că scapi.
 Are sens.
 Ghișci ce am făcut a doua zi.
 Ultimul.
 Că era un exercițiu în care eram toți în cerc și trebuia să
 vim mijlocul cercului.
 Older me-i ar fi ieșit primul.
 Direct.
 Dar pentru că am zis ok, observ în tăi înainte să schimb,
 am făcut asta vineri, mă urmăriți,
 sămbătă dimineață la primul orăcă nu a fost exerciție, am z
is, nu ieți primul.
 Și am stat în spate.
 Și am stat ultimul ultimul.
 Și mi-a fost mai inconfortabil.
 Ca să îți răspund, observă tiparul care îți vine natural,
 reactiv, proactiv, e valabil la orice metaprogram.
 Că o să mai fie câteva care o să vă zgândărească.
 Observă metaprogramul sau tendința tiparului în care tu te
 simți confortabil din obișnuință sau din whatever the fuck
 reason, observă-l
 și după ce l-ai observat, decide să faci ceva diferit cu
 prima ocazie. Puțin diferit.
 Dacă am sindromul impostorului, ce pot să fac?
 Pst, era să zic eu ce.
 Să te obișnuiești că nu o să scapi de el niciodată.
 De-am un păcat, suntem ok?
 Sindromul impostorului, odată ce l-ai, îl are toată lumea.
 Nu o să scapi de el niciodată.
 Maxim ce o să poți să îmbunătățești este modul în care tu
 comunici cu el, cu impostorul.
 Asta e singurul care se va schimba.
 De ce nu-l au toti? Ca aud gândurile.
 Chiar toată lumea le are? Da.
 De ce nu observă toată lumea călare?
 Pentru că majoritatea populației nu face ceva într-o situaț
ie miză sau cu risc,
 în față ca să expună unei provocări, ca să constate ca o
 sindromă din postorul lui.
 Majoritatea populației trăiesc vieți ordinare fără să fie
 ceva rău.
 Adică nu fac nimic să iasă din comun și nu e greșit.
 ei sunt fericiți, superb, apreciez, bravolor,
 dar pentru că nu se expund și nu se pun într-o poziție de
 risc sub orice fel de formă,
 nu constată că au sindromul impostorului. Are sens.
 Că dacă stau doar în tribună și critic gladiatorii,
 nu o să știu niciodată că eu, dacă aș fi gladiator, aș fi
 la fel detaiat pe mine ca maioneza.
 Are sens, metafora.
 Și atunci, răspunsul este toti la o.
 Primul lucru pe care îl faci, dacă ai sindromul impostor,
 pentru că înțelegi că e natural să ai sindromul impostorul
ui,
 1. Să-l accepti,
 umbra.
 Să accepti.
 2. Să înveți să te relaxezi, că nu o să dispară niciodată,
 și 3. Să exersezi metode diferite prin care iei puterea de
 decizie.
 Pentru că sindrumul impostorului ne doare și ne costă,
 pentru că decide pentru noi din tipar și din obișnuită și
 din pilot automat,
 în loc să decidem noi în ciuda lui.
 Are sens?
 Iar asta s-antrenează.
 Și din fericire, scuză-mi franceza, tu ai timp căcălău
 să contești tiparul ăsta.
 Adică relaxează-te, o să fie ei cu tine pentru tot restul
 vieții.
 Din fericire, ești mult în față al tora de vârstă ta,
 care habarnau că există așa ceva,
 pentru că nu se expun în față niciunui provocări,
 ca să constate că au și ei asta.
 Uite, de exemplu, colega mea de la muncă
 se expune constant și are foarte multul pe eu,
 chiar dacă nu e pop, de ceea ce face.
 Bravo.
 Și eu nu mai expun că am impresia că încă nu le știu pe to
ate.
 Ce a descris e acum? Ziceți voi ca să...
 Proactiv-reactiv începe să facă sens.
 E esență.
 Nu știu citatul pederost,
 dar o să-ți las ție să-l aflei în limba latină,
 dacă vrei să-ți îl pui tu în moto,
 dacă nu, pune-l pe fruntea mea,
 când te uiți la vreunul de acum încolo care să uiți tu în
 latină,
 să vești citatul ăsta.
 Soarta favorizează pe cei curajosi.
 Este un citat latin.
 Nu știu să vă zic în latină,
 Suna bine și în latină.
 Soarta favorizează pe cei curajoși,
 nu pe cei puternici, nu pe cei care știu deja,
 nu pe cei care au resurse, nu pe cei care sunt inteligenți.
 Pe cei curajoși.
 Eu când am integrat asta,
 am zis, nu cred, hai să văd.
 Și am început să fac lucruri proactivi, da?
 Când încă n-aveam răsursurile,
 n-aveam toate riscuri anticipate,
 n-aveam resursele să mă pregătesc pentru ce poate s-o urme
ze, doar făceam.
 Băi, și-au început să vină recompense, mă.
 Eu, personal, paranteză, nu sunt mai bun ca alt trainer de
 NLP din România.
 Bine sunt, dar nu în sensul... Înțelegi? Acum mă alint.
 Nu în sensul de...
 N-ar putea alții să facă ce fac eu, asta încerc să spun. Ar
 putea să facă ce fac eu.
 Eu doar să mă mai proactiv că ei.
 Asta e tot.
 E singura fucking diferență.
 Ok, să zicem că vreau să devin mai proactivă la muncă.
 Da.
 Ok, o să observ cum reacționez în anumite situații.
 Care ar fi pasii concreți?
 Ce îmi cere? Vedeți?
 Vrea procedură.
 Vrea... dăm informații, nu știu, suficient încă.
 Dar care sunt risculile?
 Dar dacă fac fără să știu ce poate să întâmple?
 Reactivul, da?
 Cel mai simplu răspuns,
 ca putem să vorbim, dar n-aș vrea să țin acum,
 pe răspunsul ăsta,
 este făce ce face colegată.
 modelez-o, asta facem poate în ianuarie sau în februarie, v
-am spus încă nu știu cum aranjez tematica,
 modelez-o și dacă nu știi să o modelezi, adică să afli ce
 face ea în capul ei de să se comportă așa și iese bine,
 devino ea pentru câteva momente ca și cum.
 Am început să ascult elit.
 Să asculti?
 Elit.
 Elit de la tabără, te referi?
 Nu știu din tabără.
 Dar ce înseamnă la tine elit?
 De pe Platinum.
 A, da, Tabara Elite.
 De acolo am predat modelarea, dar nu extensiv.
 Aici, Master-ul va face detaliat.
 Acolo am avut doar 2 ore.
 Aici avem o zi jumate doar pe modelare.
 Apropo, o zi.
 Dar ajun la tine?
 Nu esti.
 Tu nu esti reactiva.
 Sau proactiva.
 Doar filtrul minții tale
 a fost condiționat prin educație,
 mediul, convingerii, experiențe anterioare
 în silența anterioare, să gândească reactiv într-un context
 profesional.
 Eu, personal, încă o altă, și vă spun cât să poate de
 sincer,
 ca și personalitate, dacă eu să mă duc la nivel de sătură
 de personalitate, eu nu sunt proactiv.
 Personal, eu nu sunt proactiv.
 Eu sunt reactiv până în sufletul bământului.
 Eu nu fac, înainte, nu făceam lucruri decât dacă trebuia să
 mi se spunea sau mă durea.
 Atât. Altfel nu faceam lucruri.
 Eram ce am dracu' ma mananc, ca ma azi lucrat la stat.
 Ce sa faci ma la stat? Sa ti-ai tu initiative?
 Sa faci tu lucruri mai... Ce vorbesti ma?
 Asta in academia.
 In academia eram reactiv complet, faceam doar ce mi se sp
unea, ma doar aici, fix in mana.
 Nu aveam, stiam ca am inviorare.
 Si ora de culcare. In rest totul era...
 Bine a fii, vad eu. Nu faceam nimic din initiativa.
 cei care făceau referate, care...
 Bă, staiți proși...
 Până m-am dezmeticit eu,
 undeva până anul 3, cred că a fost,
 nu mai știu cum, am citit-o ceva ce mi-a dat mie cu...
 Că ce să-și faci în academia?
 Citești, donul să citești prostile de-aia de fă...
 Ce-ți dau ei? Citeam ce voiam eu.
 Și am zis ok.
 S-a schimbat mie ceva în psihologia mea
 și când am ieșit din academia și m-am dus pe post
 efectiv de ofițer confirmat cu plată,
 cu funcție, cu stat, cu grad, cu ce vrei tu,
 cu grad, cu ce vrei tu,
 m-am dus eu si jihadul dupa mine.
 Vream sa fac eu, sa inintiesc, sa rupe, sa...
 Ca eu nu s-a isi venit degeaba.
 Si m-a calmat sistemul.
 Si m-a zis, ce-i faci, ma?
 Tu vrei sa schimbi ordinea lucrurilor aici?
 Stai pe curuta o baba, iata, bai, pustulica.
 Si m-am calmat. Si m-am dus proactiv intr-un post, unde
 contextual
 sistemul avea nevina de a fi o reactiv cu minte si mai-mai,
 pe caputa.
 Si nu eram asa.
 din personalitate vorbesc acum.
 Și de aia nu ne-am potrivit, ca să zic așa, nepotriviri de
 caracter.
 Dar revin la ce m-ai întrebat tu.
 Antrenezi opusul, primul oră observând ce faci,
 și doi contrazicându-ți tiparul la început cu pași mici.
 Asta pot să spun.
 Deci la început, cu pași mici,
 pentru că în momentul în care ai fost reactiv toată viața
 ta, sau pe domeniul, la contextul ăla,
 ai fost reactiv foarte mult timp,
 să fii brusc proactiv și să schimbi tu totul din tot tețâțâ
nii, să rup tu tot,
 s-ar putea să te țină maxim o oră după care să intri în
 atac de panică,
 ei, ce-am făcut?
 Și ți-am găsit care să ajung la o limită, gata, frate,
 ia mai tu, ci că îmi merg și iese balaurul.
 Și după o oră, ce-am făcut?
 Mamă zâmba!
 Pentru că nu a rost timp să crească.
 Și atunci din nou, recomandarea mea supremă, și la proactiv
 la fel.
 Când te oprești brusc din proactivitate, îți iei cu depres
ie.
 Ok? Deci, cu încetucul, contrazice stiparul, Clara.
 Și îți promit, îți dau în scris, dacă vrei, tu ai 21-22.
 23.
 23, scuze-mă eu, a trecut un cer, scuze.
 Eu te știam la 22.
 Îți promit, îți dau în scris, că dacă începe asta acum, cu
 contrazicerea tiparului,
 La 30, maxim, tu ai echipe care lucreaza pentru tine.
 Ca antreprenoriat, ca lider de cei veri tu, iti promit,
 pastrandi parul de reactiv ca sa fii fetita cu minte sa nu
 deranjezi,
 o sa fii constant subordonat, si profesional si in viata.
 Ok, ne vedem in 7 ani.
 Doamne ajuta, si mai repede.
 Si mai repede.
 Ma angajez, da?
 Bună! Aplauze pentru Clara, vă rog!
 Bravo, mersi!
 Alina mai vrei să spui ceva sau nu-i s-apăru mie?
 Bă, ce ochii am, bă, băiatule!
 Bă, știți că suntem încă la primul metaprogram, da?
 Doar zic ca să nu ne grăb... Da? Doar zic!
 Foarte pescur și dacă nu neapărat o completare
 ci ce m-a ajutat pe mine asta vis-a-vis de cei
 spus Clarit că viața sau rezultatele
 aparțin celor curajosi...
 Ce m-a ajutat pe mine vis-a-vis de curaj, pentru că și eu
 auzeam destul de dest,
 trebuie să ai curaj să faci asta, trebuie să ai curaj să
 faci asta,
 și m-a ajutat foarte mult perspectiva, sau să înțeleg,
 faptul că avea curaj nu înseamnă absența fricii.
 Fără dubiu.
 Și să faci cu tot cu frică.
 Da, înciuda fricii.
 Exact. Pe mine m-a ajutat mult asta.
 Da, eu și eu am înțeles greu asta, îți mulțumesc frumos.
 Și uite, îmi permit să complătesc înainte să vă las în pauz
ă.
 Curajul, unii oameni spun, înseamnă încrederea că totul va
 fi bine, nici măcar aia.
 Încrederea că totul va fi bine sau că va fi bine, cel mai
 probabil,
 vine din experiența de dățe anterioare în care n-ai știut
 că va fi bine și a fost.
 Dar ai făcut-o oricum, are sens?
 Și, doi, ca o redefinire, dacă vrei, a curajului și să-l
 mulțumesc, că a ne-a criticat-o,
 curaj înseamnă asumarea că vei face ce tu decizi că e nevo
ie să faci pentru tine sau sufletul tău
 indiferent de consecințe pe care ți-le asumi
 că le vei gestiona așa cum vor fi.
 Ăla e curajul din punctul meu de vedere.
 Nu puterea că știu că va fi și o să reuși.
 Nu, ala e wishful thinking sau gândire New Age,
 nu știu cum să spun, în care eu nu cred.
 Când ai de făcut ceva cu curaj și nu stăți un pic curu,
 ala nu-i curaj.
 Dacă tu știi că va fi bine, ala nu-i curaj.
 Ala e amintire, memorie.
 Știu că va fi bine, deci o fac oricum.
 Curajul real e să simți anxietate cu entuziazm în același
 timp.
 Aia e cea mai ușoră definiție pentru mine.
 Anxietatea că mi-e frică de ce o să se întâmple, că dacă
 merge prost,
 entuziaz că dacă merge bine o să fiu super mândru că am fă
cut-o.
 Ăla e curajul, punct.
 Și curajul vine înaintea procesului care implică frică, cum
 a zis Alina,
 iar încrederea în tine vine după ce ai făcut ceva cu curaj.
 Ironic.
 După pauză, Cris, că am depășit cu 4 minute,
 o să vă dau eu unul plus, 5, hai, fie de la mine.
 Ne vedem la 5 și 20, v-aștept, pauză!
