 Muzica
 Bună dimineața!
 Modul 4 Ziu a 1 Master 2026
 Ce faceți?
 Bă, am fost același 3 minute și nu ați fost voi, edică ce
 se întâmplă?
 Știu că sunt colegi care au fost surpriniști de parcare, aș
a este și noi.
 Odată am venit și eu cu mașina.
 Odată am venit și eu cu mașina.
 Da. Nu mai vin, gata.
 Dar avem evenimente și în stânga și în dreapta noastră,
 sper să nu fie asta foarte provocatoră azi.
 la nivel de sunet, din alt motiv n-ar fi,
 e doar motiv de, cum zicem, networking, nu?
 Ia ducem pe lei sa vedem cum e, chemam pe lei noi sa vedem
 cum e, facem cross.
 Dar la sunet, singurul lucru care ma intereseaza este la
 sunet, sa nu fie o prima.
 Nu cred sa fie, dar daca va fi vorba lui frate de Valentina
,
 avem echipamenturi mai bune, dam mai tare.
 Si asa, au venit sa ia notitie, sa vadă ce are Valentina,
 si sa urma sa uit acolo la OZN-uri, asa ca dam mai tare si
 aia e, daca e nevoie.
 Da.
 Cum sunteți voi? Cum a trecut modulul 3? Da, dragă mea.
 Un mic la Alexandra, vă rog.
 Pare pornit, adică sigur nu vorbești despre ce am întrebat
 eu.
 Pare că ai venit cu o temă.
 Merge?
 Să aude, da.
 În această dimineață suntem foarte...
 Biiine!
 Cum ați făcut să fiți foarte bine?
 După un pahar sau două de ghii înaseară.
 Deci nu astăzi dimineață, asta e bine.
 Dacă era astăzi dimineață aveam un problem.
 Da?
 S-a ajezat...
 Eu aveam un problem, nu e de corect.
 S-a ajezat foarte bine.
 Mă bucur. Ați avut Mastermind de-așa să înțeleg?
 Da.
 Și cum a fost?
 Nu am apucat să prind foarte mult din el.
 De la GIN, da. Înțeleg.
 Și eu mi-au blackout de obicei.
 De la GIN nu. De aia nu mă ating de GIN.
 După Mastermind, dar am avut o...
 Da, și atât.
 Ai vrut să-mi spui doar că ești bine?
 A fost o inițiativă.
 Am înțeles.
 Fără niciun fel de glumă, cum a fost de la modul 3 la modul
 4?
 Mă interesează strict modul 3.
 Dacă ai aplicat ceva sau a scăzat ceva?
 Da.
 Am reușit cu cadrarea foarte mult.
 Așa?
 Și am simțit o diferență în ceea ce privește presiunea de a
 încerca să demonstrez că...
 În ce sens?
 Am dreptate. Nu știu, când vorbesc cu cineva și este un sch
imb de idei,
 nu știu, să nu spun punctul de vedere și mai degrabă să fiu
 umăr la umăr cu persoana respectivă când vorbim.
 Adică ai început să eviți să spui punctul de vedere, asta î
mi zici?
 Că nu e greșit numărul rost, dacă am înțeles-o bine.
 De mod în care să nu fie agresiv.
 Cum ar putea fi agresiv?
 Să nu fiu doar cu dar, da-dar.
 Păi da, da, asta e nivel practitioner.
 Noi vorbim de modul de slate of mouth master.
 Asta cu da-dar, nu?
 De dar am vorbit la practitioner.
 La master l-am reamintit.
 Încă-i loading practitioner.
 Ok. Păi pune și.
 Și gata, s-a încheiat.
 Dar nu simt că scade mult presiunea.
 Nu știu...
 Când ce?
 Când îmi spun punctul de vedere.
 Simți că-ți scade presiunea când îți spui punctul de vedere
?
 Sau când nu îți spui punctul de vedere?
 Când îmi spun punctul de vedere.
 Când îl spui.
 Și atunci, pe ce vorbim?
 Păi am zis-o de bine.
 Dar o zici ca și cum...
 Ok, merci.
 Merci frumos, Alex.
 E în regulă.
 Da, pare ca e surprinsa de bine, nu? Așa mi-așa zice, pare
 și la mine, băi, bine, ești prost.
 Da, pentru că am avut multe conexiuni în viața mea, în care
, nu știu, când încercam să îmi spun punctul de vedere, mi
 se zicea, da, da, tu vrei mereu să ai dreptate.
 Păi și e așa?
 Nu aș zice.
 Nu ai zice, dar e sau nu?
 Ea crede că fac asta de ieri, știi?
 Am și eu una acasă care face fix același lucru.
 Am experiență și cu...
 Nu, glumesc la acum, la fără mișto.
 Înțeleg că n-ai zici așa.
 Dar dacă ar fi să vorbești doar tu cu tine în căpșorul tău,
 e sau nu e așa?
 Nu, mintea ta nu.
 Și atunci ce înțeleg ei greșit?
 Asta de așa o să fie, aparent.
 O să ne luăm căști eventual.
 M-am gândit la chestia asta, apropo, până te gândești, tu
 nu glumesc.
 Cum ar fi să preda un curs la căști
 și doar cei din sală să aibă căști?
 Știi? Dacă ar intra cineva să-naudă ce vorbim.
 Cum?
 Aia zic, ar fi interesant.
 Aici, înainte de a preda un curs la căști,
 doar cei din sală să aibă căști.
 Știi? Dacă ar intra cineva să-naudă ce vorbim.
 Ai zic, ar fi interesant.
 Acum nu glumesc.
 Ce înțeleg e greșit de cred asta despre tine?
 Frustrarea mea nu e că îmi spun punctul de vedere, ci fapt
ul că nu observă că fac același lucru.
 Adevărat, o cunosc pe asta. Asta înseamnă... Acum am permis
 să mă duc mai departe?
 Ce faci tu ineficient de nu reușești să transmiti că fac și
 același lucru?
 Are sens întrebarea?
 Că ei fac același lucru, să nu știe proiectii. Modul 1 e L
PI Master.
 Noi toți, oricând, pe viață, vă garantez, aproape tot timp
ul când ne drăjează ceva la cineva este o proiectie.
 Adică nu înseamnă că acel cineva nu face acel ceva greșit.
 Doar înseamnă că îl facem și noi.
 Deci, că era discuția asta la un an.
 Adică proiectia înseamnă că ăla nu greșește? Ba da, greșeș
te.
 Uneori greșit ce face, sau e rău, sau e cum vrei tu.
 Dar nu înseamnă că nu o faci și tu.
 Că oamenii când au de umbră și de proiectie,
 bine mă, suntem toți sfinți.
 Nu, unii oameni greșesc. Uneori și eu și tu, toți.
 Doar că, când ne deranjează, când greșește unul de unul de
 unul, de obicei e o oglindă.
 Da, păi, cu asta mă spun cel mai mult cu mama, nu știu.
 Vorbesc peste ea. Dacă vorbesc eu peste ea, nu este chiar
 atât de mare problemă.
 Dacă merg eu în fața ei, este sfântător. Dacă merge ea mai
 în față, dar tot de ce nu mergi subicent?
 Uită-te bine la ea!
 Da?
 Uită-te bine de tot!
 Avem tendința inconstientă, nu glumesc,
 și nu zic doar eu, eu constat învățându-o de la alții.
 Se devenim părinții noștri,
 în mare măsură,
 cât timp ne trăim viața pe pilot automat inconstient,
 și în mică măsură, adică nu ai cum să scapi,
 tot devenim părți din părinții noștri,
 chiar și dacă ne trezim pe parcuri și începem să trăim viaț
a conștient.
 Pentru că nu ai cum să te ferici de bagajul genetic,
 psihologic și emoțional, pe care din fericire l-am moștenit
.
 Și cu bune și cu mai puțin bune.
 Da, asta vreau să zic că s-a mai schimbat treaba și sunt
 mai conștientă și văd.
 Diferența... nu, cum să zic eu?
 Rezultatul de a deveni sau nu a devenit părinții noștri sau
 înaintea și părinții noștri,
 că de multe ori semănăm cu bunicul, la comportamentea atet
udine.
 Și noi nu știm asta, nu știu alții care l-au cunoscut.
 Este conștientizarea și asumarea că pot să fac ceva diferit
.
 Da, și alegerea de a prenați conștientizarea și asumarea,
 absolut alegerea, de a face ceva diferit, constant.
 Adică de a face ceva diferit, în ciuda ce-mi vine să fac
 natural.
 Ce-mi vine să fac natural este pilotul automat.
 Și de obicei este bagaj genetic sau condiționare de mediul,
 de educație.
 Nivelul de master, așa cum îl văd eu, și practic, dar dar
 cu atât mai mult la master,
 presupune să observi ce-ți vine să faci,
 să conștientizezi că nu-i al tău,
 gen, bă, eu n-aș vrea să fac așa, dar îmi vine.
 Să zic, să înțep, să răspund,
 ceva neecologic.
 Și să decizi conștient, nu o să fac asta
 chiar dacă simți disconfort. Și în momentul ăla și să apare
 și pe psihologia,
 știi cum se numește în psihologie? Dissonanță.
 Și cred că v-am mai zis asta, abilitatea unui om de a su
porta
 disonanța cognitivă este în egală măsură cu
 calitatea pe termen lung a vieții pe care o să trăiască.
 Cu cât mai multă disonanță putem să suportăm
 și să acceptăm fără să încercăm să
 alinăm,
 cu atât mai mult va crește calitatea vieții noastre pe term
en lung,
 nu pe termen scurt.
 Contra argumentul,
 cu cât mai puțină putere de a gestiona disonanța cognitivă
 a avem,
 cu atât mai mult suntem pe pilot automat.
 Vă dau un exemplu.
 Dissonanța ce înseamnă?
 Opoziție, conflict.
 între ce vreau și ce știu că nu e bine.
 Între ce cred și ce mi se dovedește că nu e adevărat.
 Are sens?
 Asta e disonanță.
 Omul care nu poate să susțină disonanță cognitivă
 va fi un om care este pe pilot automat, pentru că va fi
 condus de tendință automată naturală
 de a-și alina disonanța. Disonanța înseamnă disconfort.
 Fiind pe pilot automat, vei fi
 conduci de stimulii din jurul tău care ori îți vor crea dis
onanță,
 ori îți vor oferi o alinare.
 Cu cât tu accepti alinarea disonanței
 fără să te gândești, bă, dar
 care e de fapt realitatea, care e adevărul, ce e bine
 pentru mine pe termen lung,
 eu ce vreau să fac sau să fiu?
 Vei fi la mâna alinării
 și în lumea în care trăim sunt mii de stimul zilnici
 a disonanței, pentru că vei alege
 nedisconfortul,
 iar asta nu inseamna evoluție.
 Ironic. Cu cât mai multă disonanță putem să susținem
 pe termen lung, cu atât mai mult ne crește calitatea vieții
 pe termen lung, pentru că noi nu mai suntem pe pilot
 automat.
 Un om pe pilot automat, este un om care spune,
 îți dau un exemplu, eu cred ceva, tu vii și îmi demonstrezi
 faptic empirică, nu e adevărat ce cred eu, sau
 pui un pic de dubiu, nu înseamnă că e neapărat adevărat, ce
 ai zis tu,
 Dar e un pic de dubiu, în ce ai zis tu, raportat la mine, i
ar eu refuz din start.
 Nici nu ma gandesc ca e posibil sa ai dreptate pentru ca
 asta mi-ar crea mie disonanta.
 Asta inseamna pilotul automat.
 Si e valabil in religie, politica, cuplu, bani, ce vrei tu
 in orice directie.
 Tinem de convingerile noastre pentru ca daca le-am dat voie
 sa fie un pic sub dubiu, ne-ar crea disonanta cognitiva.
 Asta e principiu pilotului automat.
 Cu cât mai mult noi putem să acceptăm că
 e posibil să ne înșelăm.
 E posibil să ne înșelăm IAR
 că ne-am ajuns și în trecut.
 E posibil să n-avem toate informațiile.
 Sau avem puterea întâlnată și oamenii definesc asta ca fi
ind caracter.
 Să refuzăm ce știm că nu e corect
 în ciuda ceea ce vrem,
 asta egal caracter.
 Să alegi ce e corect versus ce vrei.
 Așa se numește caracterea. Sau personate puternică, reală
 puternică.
 Că oamenii zic personate puternică, lor care vorbesc tare
 și să împun.
 Aia nu-i personitate puternică.
 Psihologică, aia e manipularea.
 Dar revenim.
 Cu cât mai mult știi să spui,
 eu decid cum mă compornuie emoțiile mele,
 cu atât mai mult ești ieșit de pe pilot automat.
 Nu înseamnă că va fi confortabil.
 Dar pe termen lung înseamnă că direcția în care vei ajunge
 va fi complet diferită decât cea pilotului automat care
 este setat de mediu sau de gene.
 Unele lucruri sunt setate de gene.
 Din nefericire. Epigenetica dovedește asta.
 Epigenetica dovedește inclusiv că genele nu garantează sau
 nu sunt motivul unor rezultate, ci sunt o predispoziție.
 în care trăiește, activează sau încurajează
 sau descurajează anumite setări genetice sau predispăziții.
 Epigenetica dovedește asta.
 Poți să ai o genă de ceva și în mediul potrivit
 să nu se activeze sau să fie inhibată.
 Are sens?
 Asta înseamnă, ce zic eu, disonanță.
 Mediul interior, de foarte multe ori din căpșorul nostru,
 poate să contrazică o predispoziție pe care noi avem
 natural
 fără să fie vina noastră moștenită.
 Și nu înseamnă că ești slab, că ești greșit, că ești rău,
 că ești...are sens?
 Asta înseamnă, deci eu sunt fascinat de conceptul ăsta, ieș
ire de pilot automat, spiritualitatea o numește trezire.
 În alte cuvinte. Mulți maștrii același mesaj.
 Conceptul de trezire sau care duce spre eliminare în fapt
 începe cu conștientizarea pilotului automat.
 Că tu nu ești mintea.
 Câte doctrine nu zic asta.
 Tu nu ești mintea ta.
 Bine, boss, dar ce înseamnă?
 Păi asta înseamnă să-ți observ gândurile
 și să decizi că faci altfel decât te zice emoția și gândul.
 Și cu efortul asumat, că va fi efort.
 În momentul ăla, tu ai și de pe plot automat.
 Și mă, nidii în jur dacă le explice asta,
 o să zic că ce vorbești, mă, eu așa sunt.
 Știți că așa vorbesc? Așa sunt eu.
 Ce-mi spui tu mie? Așa am fost o viață.
 Așa am făcut o viață.
 No, boss, aia nu este auto-acceptare.
 Aia este auto-acceptarea mediocrității și a neschimbării că
tre că țelele să faci ceva diferit.
 Indiferent de vârstă, nu are legătură cu vârstă.
 Are sens?
 Da.
 Asta am pățit în ultima perioadă. Încerc să las deoparte
 chestiile de care sunt obișnuită în mod normal.
 Să mă comport așa cum cred că este normal să mă comport.
 Și este incomod că acum sunt mai rece decât sunt în general
.
 nu ai fost întotdeauna rece, doar că acum nu mai porți masc
ă.
 Și rece nu este cuvântul. Ești altfel decât credeai că ești
 sau te-ai rătat.
 Dar nu rece e cuvântul. Rece este o interpretare a ceea ce
 ești.
 Rece este o etichetă. Da sau nu?
 Poftim. Potem să spunem autentic.
 Eu, dacă mă scuț din sara de curs, personal mă refer. Dacă
 mă scuț, săpărăna trecută am fost la un curs în Cluj.
 Exemplul personal.
 Dacă nu e cursul meu,
 eu sunt alt om.
 Nu știi că sunt sală.
 Fac tot ce pot, adică nu mă ascund.
 Dar tiparul meu de cursant este...
 Tiparul meu de cursant este Mocles.
 Nu mă bag, nu zic, nu vorbesc, nu ridic mâna, nu...
 Să dansează amii și primul.
 Nu e stilul meu.
 Da, da, recunosc.
 când nu au sens și sunt făcute americănesc, pentru mine nu
 cu tot respectul.
 Mulți oameni care m-ar cunoaște și m-au cunoscut unii, po
ate, în contexte de genul ăsta,
 ar zice sau ar spune sau au spus că sunt arrogant și rece.
 Pentru că m-au cunoscut în sală sau în online și, poate, m-
au văzut în sală că nu mă bagă în seamă cu nimeni.
 Și au făcut, hey, dar stai că e o diferență.
 Cum? Ce? Păi nu, ăsta e un rol, ăla e un alt rol.
 Eu în rolul ăla sunt pentru mine, în rolul ăsta sunt pentru
 voi.
 Am și eu beneficii, dar eu sunt pentru voi aici, nu sunt
 pentru mine.
 După mine, eu acum eram în jacuzzi la terme.
 Nu știu cum să-ți explic.
 Opinia mea, dar nu, luam Uber-ul, nu era problema.
 Pentru mine.
 Dar pentru că iubește, fac și pentru că am promis și că am
 un proiect și că am o viziune și o misiune, sunt aici.
 Dar nu înseamnă că pentru mine asta aș fi ales dimineață.
 Păi scuză mă! Are sens?
 Așa că a fi rece, este posibil să fie în defavore a ta ca
 etichetă, Alex.
 Tocmai când sunt relaxată, mi se spune că am o față foarte
 agresivă.
 Bine-ai venit în lumea mea. Se numește resting bitch face.
 Nu glumesc că este un sindrom de... Bine, eticheta e o et
ichetă pop-psychology, dar
 sidroua de still face, neexpresiv, așa se numește still
 face, e unul foarte întâlnit la un moment mulți foarte
 populare.
 În care, dacă nu ești într-un context în care vrei, alești
 sau trebuie să fii expresiv sau nu știi că ești văzut,
 Asta-i cazul meu.
 Oamenii care se iută la tine o să spună că ești un cigaț în
 serie.
 Sau că ești supărat.
 Și tu ești doar liniștit, eu sunt relaxat.
 Au venit câțiva la mine în cursul sâpâna trecută.
 Eram pe scaunul în spate, ascuns, Cilianu.
 Trăi cu păl lângă mine, Horia!
 Și eu eram...
 O ciuătă.
 Ești supărat?
 Eu mă uitam la ce te refere.
 Păi mă uit la tine de jumat de oră și nu râzi, nu nimic,
 Tu îți notezi, eu am dat vreo 20 de pagini, când eram acolo
, dar eram pe procesul meu.
 Tu doar notezi, nu? Ești bine? Te simți bine?
 Și zic, mă simt excelent.
 Domnul nu-i venea să credă că eu nu dansez și urc pe scaune
 și stau în lumea mea și notezi, și scila nu, și...
 No, cafeaua plecă.
 Pentru el nu înțelegea cum.
 Tipul tău de fericire era...
 Exact. Tipul meu de fericire se măra și în paci, cam ăla.
 La mine, cel puțin.
 În mase mari de oameni.
 Revin.
 Oamenii nu vor înțelege mereu binele tău și atunci ne înto
arcem la practitioner, avem responsabilitatea să ne comunic
ăm starea emoțională și, nu știu, contextul de moment, poate
.
 Pentru că oamenii vor înțelege greșit. Dar asta nu înseamnă
 să-l ascunzi.
 A, da, se aplică ce ziceam la practitioner, inautentic,
 congruent, contextual,
 unde ai ceva de făcut, ai promis ceva, ai ceva de livrat,
 sau ești într-un context unde e nevoie de tine personal sau
 profesional, inautentic, congruent.
 Bă, dacă nu ești cu mama, sau cu iubitul, sau cu copilul,
 sau undeva într-un cadru familial prietenesc, autentic, te
oretic, susținut de autenticitate ca valoare,
 nu mai e bine să fim inautentici congruienți.
 Mereu. Uneori e și acolo nevoie,
 că poate are nevoie să ventileze persoana.
 Poate are nevoie să împărtășească ceva,
 poate are nevoie să fie ascultată.
 Și tu nu ai chef, că ai avut o zi lungă.
 Inautentic congruent, aia e, intri în rol.
 Dar asta nu e zilnic. Când devine puizant.
 Are sens diferența.
 Deci, rece, că de aici am plecat, este doar o etichetă,
 dacă nu Alex.
 Da.
 Vezi cât de înfavore a ta e sau nu?
 Nu este.
 Și atunci de ce nu-l schimb?
 Pe de altă parte, mă confrund cu chestia, nu știu, să văd
 pe cineva că se comportă rece și să am impresia că este des
pre mine.
 Pentru că atât de mult contează pentru tine părerea lor.
 Cam da, mă confrund cu asta.
 Super. Și cum ar fi să lucrezi întâi la strategia, dar nu
 mai luam calcul asta?
 Întrezi la asta.
 Super.
 Și de când fac asta și mă scot de pe pilotul automat, adică
 îmi vine, nu știu, să...
 a devenit un automatism să mi-modific total comportamentul
 și personalitatea, dar automat nu e ceva...
 În ce?
 În ceva dulce, nu știu, să vorbesc, să fiu mai amicală...
 People pleasing, asta, direct.
 Dar nu e greșit.
 Nu am certitudine acum, ala le-ai supărat pe mine.
 Dar de ce contează?
 Pentru că asta mă face...
 Și dacă ar fi supărat pe tine, ce?
 Pentru mine e catastrofal pentru emoționalul.
 Înțeleg, deci nu e greșit ce îmi spui, dar eu vreau să văd
 care e ceul tău.
 De aia zic, și ce? Ar fi catastrofal pentru că? Dar ar fi
 supărat pe tine.
 Pe bune, real.
 Și ce?
 Nu glumesc.
 Nu glumesc.
 Care nu stiu, frica mea e de o parere proasta fata de mine.
 Si ce? E adevarat, are o parere proasta de pe tine.
 Nu glumesc.
 Adica nu zic ironic, eu chiar iti intreb la modul real, si
 ce?
 Nu exista oameni care sa aibă parere proaste despre tine?
 Da.
 Ok, si tu nu stii de ei, esti constienta.
 De multi nu stii.
 o părere foarte proasă despre mine.
 De la Mr. Bean am învățat-o pe asta.
 Foarte mulți oameni au o părere foarte bună despre mine.
 Pe care te concentrezi?
 Foarte mulți care o părere foarte proasă spre mine se înșe
ală,
 foarte mulți care o părere foarte bună spre mine se înșeală
.
 Ghiția cu ei treaba.
 Fixă lor.
 Dar știi de ce?
 Pentru că undeva, cândva, la un moment dat, am realizat că
 cât mai mult depind,
 și starea mea de bine depinde de opinia sau părerea,
 Argumentată sau nu a cuiva, cu atât mai mult eu nu sunt
 independent.
 Emocional.
 Și nu e greșit ce îmi spui tu. Eu îmi cer doar să spun că
 de la un punct încolo devine o decizie.
 Și pentru mine a fost importantă părerea altor, a unor, și
 acum contează.
 Adică, aud, mă afectează cumva și până începe strategia de
 mai ducesivă, durează un pic.
 Deci te înțeleg doar că...
 Eu decizi undeva.
 Și eu încep să aflu
 care e punctul în care tu poți să decizi diferit.
 Au o părere proastă despre tine.
 Și?
 Mintea mă duce că așa sunt.
 Au o părere.
 Am o veste proastă despre tine.
 Eu am o veste proastă acum să îți dau.
 Unor chiar iești.
 Și ce?
 Și eu sunt imperfect.
 Și eu sunt uneori fix așa cum cred alții că sunt.
 Și-n bine.
 Și-n rău.
 Și ce?
 Pă cruce nu-i decât un loc.
 Nu sunt acolo să mă duc să mă fiu iluminat, imaculat,
 nici nu tind să fiu acolo.
 Așa că mă împac cu faptul
 că
 sunt și
 Sunt și cât de relaxant este să poți să spui despre tine, b
ă sunt și așa, uneori.
 Vreau să fiu, nu, dar sunt.
 Uneori greșesc, alteori dezamăgesc,
 alteori gafăr... eu de exemplu sunt gafăr maestro.
 Fără intenție. De când eram copil de la gredință,
 spun căcături care întreg până în minte, pe principiu că
 sunt foarte sincer,
 și apoi am dat seama, bă, nu trebuia să zic asta.
 Dar pe principiul minții mele jur că așa sunt,
 bă, eu doar împărtășesc.
 Dar uneori, în mintea mea, aproape instanță, trebuie să ne
 taci dracu' din gură.
 Dar e prea târziu. De obicei e...
 ... și îți gafăr maestru.
 Sunt tocmai invers.
 Tu nu spui, nu? Sau ce?
 Gândesc de 2-3-4 ori înainte să spun.
 Nu. La mine, știi ce a făcut diferența?
 Am învățat să spun.
 Adică cum să spun.
 Și am învățat ca uneori să zic, ok, nu acum.
 Atât. Nu că nu spun.
 Nu acum. Să putea să nu fie acum potrivit.
 dar revenim, ne întoarcem în alte discuții.
 Și ce, dacă uneori ești așa cum credeai?
 Acum, ce o să-mi zic că ea nu știe, este o semnificație.
 Este un semnă că.
 Ok? Nu îi spuneți.
 Dar ce urmează ea să zic acum?
 Noi acum am ajuns la un ce să întâmplă.
 Și acum, cumva, shiftul psicologic, ok, dacă să întâmplă
 asta, ce înseamnă asta?
 Limita de obicei vine din ce înseamnă, nu din ce se întâmpl
ă.
 Că de multe ori se întâmplă lucruri similare, care pentru
 alții înseamnă lucruri diferite.
 Ce ne bloquează, ce se întâmplă, sau ce semnifică. Are sens
?
 Ce înseamnă pentru tine că poate chiar ești așa cum credeai
?
 Îmi vine în minte izolare?
 Adică faptul că ești așa cum cred ei uneori înseamnă că
 automat ești izolată?
 Îmi vine să fug.
 Pentru că?
 Pentru că nu.
 Nu știu.
 Orice zi vine, e perfect, nu e un răspuns cu...
 Nu te simti bine, nu știu, să fiu văzută așa.
 Nu știu, nu...
 Nu te simți bine să fii văzută sau nu te simți bine să fii?
 Să fiu așa.
 Sunt o...
 A, deci dacă ești și nu te văd, e bine? E ok?
 Deci problema e că ești așa sau că ești văzută așa cum ești
?
 Sunt văzută așa cum sunt.
 A, deci tu nu ai o problemă că ești?
 Nu.
 Deci tu, de fapt, vrei să păcălești?
 Nu.
 Păi stai că asta îmi spui.
 N-am o problemă să fiu, dar nu vreau să fiu văzută că sunt.
 Asta e sâniaură.
 Am disuciut un pic, stașa.
 Da.
 Faptul că ești într-un fel în care au dreptate să te vadă
 ei greșit, rău,
 te derajează?
 Sau faptul că ei văd cum ești tu, dar tu ești ok că ești?
 Adică, conștientizarea lor de faptul că tu ești imperfectă,
 să-i spunem,
 e problema sau faptul că ești imperfectă e problema?
 Nidiferent că ești eu sau nu.
 Că sunt privită ca fiind imperfectă.
 Că în momentul în care zică, da, sunt și așa,
 este mult mai ok.
 Dar, nu știu, asuciez faptul că cineva realizează că sunt
 într-un mod anume, urmează să plece.
 Și?
 Dacă stau să o gândesc așa, mi se foarte bine să nu mă doar
ă atât de mult.
 Ce te doare?
 Părerea respectivă. Mă panichez foarte tare.
 Părerea te doare sau plecat?
 Plecat.
 Deci nu părerea.
 Da.
 Dar e pățit să plece oameni fără să aibă o părere?
 S-o fă să spună o părere?
 Da.
 Deci practic nu-i de la părere.
 Mintea mea crează o părere.
 Cine întoarce în interpretare?
 Uneori oamenii vor pleca
 proiectând pe tine ceva ce n-ai facut
 sau faci mic, dar exagereaza ei
 ca sa aiba motive sa-si urmeze ei
 proprile dureri si strategii mentale.
 Adica nu-i despre tine.
 Ai patit vădată ca cineva
 să creeze o dramă din fucking nimic
 doar ca să justifice felul în care
 să simțea că avea nevoie
 să fie furios sau furiosă?
 Ați patit?
 Nu are vea nicio treaba cu voi sau cu noi.
 Pur și aveau ei nevoie să fie furioși.
 Și-au văzut ceva aruncat.
 Bă, nu era despre aia.
 Ați pățit?
 Inclusiv noi.
 Și atunci vin și te întreb
 părerea lor
 poate să fie autoindusă
 ca să justifice plecarea oricum.
 Ce mă ține pe mine și simt că mă ține efectiv într-o cușcă.
 Mă gândesc la chestia asta și că este despre ei.
 Ce e despre ei?
 În momentul în care proiectează sau se întâmplă ceva,
 sau există posibilitatea ca...
 Nu știu cum ai explicat,
 poate dacă e responsabilitatea mea în momentul ăla.
 Și ori nu pot să mă...
 Dacă e responsabilitatea ta să...
 În cazul în care chiar am procedat într-un mod neecologic.
 Asta e bine să te întrebi.
 E matur să te întrebi, ok, am făcut-o ceva greșit,
 e posibil să fii putut să facă altceva.
 E bine să te întrebi.
 Simt că nu mă pot...
 De conectat de sentimentul ăsta de vinovăție, că poți să f
ii și...
 Cum ai învățat tu să fii tu responsabilă pentru celălalt?
 Toți celălalt. Cum ai învățat?
 Când a devenit asta misiunea ta, inconscient?
 Cred că e puizant, nu știu, mă gândesc.
 Păi nu știu cine sunt din cauza asta.
 Ok.
 E că tocmai asta că acum încerc să mă scot de pe pilot
 automat și nu știu cine sunt și eu un sentiment foarte...
 Ești ceea care salvează pe toți ca să nu aibă părere proast
ă despre tine și să nu plece.
 Da.
 Cam așa ceva.
 Da, dacă ăsta e un comportament, nu ieși cine ești tu.
 Știu și încerc să îl înălături și nu...
 Mhm.
 Păi hai să încerc mai în spate.
 Dacă tu nu salvezi și nu faci ceva pentru persoana aia ca
 să stea,
 Ce se întâmplă?
 Sau ce crezi tu că se întâmplă?
 Pleacă și după aceea mă simt ca și cum nu aș mai putea să g
ăsesc o astfel de persoană.
 De câte ori s-a confirmat asta?
 Te-ai înșela vreodată, în privința asta?
 Adică să fie apărut alte persoane în locul cei care i-au
 plecat să îți depășească așteptările?
 Da.
 Deci, practic, e o convincere care s-a contrazit prin
 experiență.
 Da.
 Și ți-ai de ea, totuși.
 Da.
 Pentru că?
 Pentru că...
 Urcât as încerca să trec prin filtrul minții, această conșt
ientizare, tot nu reușesc să mă... nu știu.
 Bine, inevitabilă e suferința, dar nu...
 Obligatoriu?
 Nu este, nu.
 Suferința este o interpretare a durerii.
 Durerea este inevitabilă. Suferința este o interpretare, o
 problemă, o de ce mie, de ce acum, de ce numai mie.
 Este o etichetă.
 Durerea e inevitabilu.
 Nu știu, viață.
 De ce am problemă asta? Pentru că te-ai născut.
 De la Bender 4, s-a terminat discuția.
 Fă ceva cu ea.
 Fă ceva.
 Hai să revenim.
 Pleacă.
 Ai senzația că nu mai găsești pe cineva la fel.
 Și totuși îmi spui, dar s-a întâmplat de multuri să nu fie
 așa,
 să fie exact opus.
 Dacă n-ai mai găsit pe cineva la fel.
 Hipotetic.
 Că asta-i convingerea.
 Și ce?
 Nimic. Nu-i...
 Nu știu. Nicio problemă.
 A, deci tu îmi spui mie că faci people pleasing pentru că
 nimic.
 Nu de aici am plecat?
 Asta îmi spui.
 Eu mă compor cum au alții nevoie,
 ca să n-aibă părere proase despre mine,
 ca să nu îmi dau seama că poate sunt așa uneori,
 ca să nu plece, pentru că dacă pleacă, nu știu dacă găsesc
 pe cineva la fel,
 și dacă se întâmplă să pleceți, mă găsesc pe cineva la fel,
 mă doare în cur.
 Asta e strategia pe care mi-a zis-o eu, da sau nu?
 Are logică.
 Asta e strategie ce mi-ai desistat acum.
 Azi facem strategie, nu stiu daca v-ati prins.
 Doar zic, azi facem strategie.
 Asta nu va prindeti.
 Asta e strategie.
 Cat de mult esti fidelă acestei strategii?
 Cât de mult ești fidelă acestei strategii?
 Acum că o ai.
 Cum ar fi să resemnifici plecarea unui om?
 Că uneori oamenii vor pleca, dacă nu îi țin într-o cușcă,
 psihologic sau emoțional,
 cu șantaje, cu amenințări, cu obligații,
 cu certificatii de castorii.
 Era acolo, iartem, a venit.
 Și chiar și-așa, uneori oamenii vor pleca.
 Cum ar fi să resemniști fiiși plecarea?
 Pentru că acum, ce aud eu, plecarea înseamnă singurătate și
 unicitate.
 nu mai găsesc pă nimeni la fel.
 Asta mi-ai zis.
 Ce alte sensuri ai putea să dai plecării unui om
 din orice motiv va răge el să plece?
 Ce altceva ar putea să însemne?
 Redirecție? Nu știu, în engleză e redirecție.
 Redirecție. A cui?
 A mea.
 A ta.
 Deci, plecarea unui om în seara redirecționarea ta către?
 Către...
 Mai departe, nu mai rău, nu mai bine, dar...
 Diferit.
 Este rău sau bine asta?
 Bine.
 E bine.
 Deci, practic, plecarea unui om poate să însemne o redirecț
ionare a ta
 către oportunități diferite, nu știm, de viață.
 Asta e bine.
 Se numește diversitate și aventură.
 Nu e mlaștina.
 Mlaștina este un loc de apă unde nu curge niciodată apă pro
aspătă.
 Decât dacă plouă.
 Redirecționarea oameni noi, experiențe noi, evenimentea noi
 cu bune curele, ei zvăr.
 Are sens?
 În cazul în care l-ați prins, ăsta e slit-of-mouth metaforă
.
 Da?
 Poți să alegi să ții de oameni și să trăiești o mălaștină
 pe viață,
 unde crezi nuferi, ironic, dar nu știm.
 Sau să alegi să trăiești viața pe principiu și metafora un
ui izvor cu apă rece,
 proaspăt mereu.
 Uneori ai nevoie să faci o devierea fluxului, ca să faci o
 păstrăvărie.
 Nu știu, inventez acum, da?
 să deviezi un pic, să pui deopată.
 Adică, înțeleg să spun că și stagnarea,
 și balta, și lacul stătător,
 e sănătos.
 Nu că paradoxal, sunt către
 descoperire.
 Du-te tu!
 Când am fost în semestru în Barcelona,
 cu Erasmus, și eram în continuare
 în relație cu partenerul meu,
 faptul că văiam să cunosc oameni
 și abia așteptam, era foarte
 Nu știu, paradoxal pentru el.
 A fost foarte biracă.
 Nici zic, cobor și eu că aveam un bar în fața căminului, să
 cunosc oameni.
 Oameni?
 Nu fete, oameni, adică și băieți.
 Îmi place, adică nu am paradoxal, îmi place să măresc.
 Deși poate tu nu aveai asta în prioritate, nu știu, să cuno
ști alți băieți.
 Împăharta lui mă refer.
 Nu, mă refer să mă măresc cercul.
 Eu am auzit ce ai spus. Eu vorbesc ironic, desi nu aveai
 asta prioritate, el asta auzea.
 Ghiși de ce?
 Semnificație.
 Ei semnifică partenerii noștri, semnifică diferit comport
amentele noastre, chiar dacă ele nu sunt intenționate de noi
.
 Semnificația face beleua, nu comportamentul.
 Dar revenim la tine.
 Mai pun o întrebare și te lasă.
 Ce altă semnificație puteai să dai atunci când cineva ple
acă din viața ta indiferent de motiv că are părere prostă
 sau nu?
 Mai dă-mi una. Redirect? Ok și alta?
 Dacă motivul este unul din vina mea, că se va duce vorba
 mai departe și voi primi pe viitor că n-am contact cu alte
 persoane, eticheta că eu sunt o nenorocită.
 Pe care tu vei avea tendința să o confirmi la cunoscund de
 pe tine?
 Sau să o infiri?
 Să o confirm.
 Adică tu te voi comporta în așa fel încât să confirmi?
 În sensul în care poate să fiu și așa.
 Bine-i venit!
 Unii vor vedea în tine părți de care au nevoie ca să se cun
ască pe ei.
 numai că încerc să mă disuciți de sentimentul ăsta, de-aia.
 Sigur, nu vrei să-ți tai și o mână?
 Dacă vrei să tai o parte din tine, tai-ți și o mână ca să
 te ușurezi complet.
 Nu, mă refer că aș vrea să accept că sunt și așa,
 pără, nu știu, în momentul în care vine o persoană cu o păr
ere,
 Să nu se mai simtă apocalipsă pentru mine, că așa se simte.
 Mi se închide tot.
 Ok, perfect. Îți dau soluția.
 Găsește avantajele și beneficiile de afiși și așa, uneori,
 contextual.
 Dar nu glumesc. Direct beneficiile.
 De ce este bine că sunt așa și în ce context?
 Uneori îți dau doar unul.
 Pentru că oamenii dau semnificații, comportamentelor no
astre nu au acces la direct motivația sau psihologia comport
amentelor noastre.
 Ei doar semnifică ce văd.
 Uneori un comportament de nemernică sau ce ai zis tu
 s-ar putea să semnifice pe harta altora ce personalitate
 buternică.
 Aș vrea să fiu și eu așa.
 Da sau nu?
 Aroganța, uneori, este inspiratoare pentru oamenii care n-
au încredere în ei.
 Aroganța alătora, unefer.
 Aș vrea să fiu și eu așa încăzător în mine, da sau nu?
 Dar am fapt oaroganță.
 Sau poate să fiu oaroganță.
 Mii oameni m-au spus, mie unor, eu unor sunt aroganță.
 Unor intenționate, alătora doar am iese.
 Mie unor, melene să nu fiu oaroganță.
 Nu știu cum să vă spun sincer, nu glumesc.
 Știu că pot fi perceput aroganță,
 dar melene să mă prefacă sălfel.
 În anumite contexte, în sensul că I don't give a fuck, nu m
ă interesează, în momentul ăla nu mă interesează.
 În anumite contexte, faptul că eu nu fac eforți să pare alt
fel decât arrogant, păhartă altora.
 Pă alții îi inspiră. Ce e relaxată ești, ar vrea să faci ș
ocă a tine.
 Are sens?
 Și cumva eu fiind rău, pe cineva inspira s-au ajutat,
 pentru că și-a luat un model de comportament.
 Pe alții i-a deranjat. Ghiș pe cine?
 Pe aroganții înăbușiți, ca să zic așa.
 Pe aroganții reprimați.
 Pe filfizonii super-inhibați înconvingile lor
 despre pietate și iluminare și imaculat.
 Reprimați, ca să nu zic.
 Pe aia o să-i deranjezi aroganța mea.
 De ce să refuzi unui fetiție mai mici ca tine cu 4, 5, 6, 7
 ani să te ia exemplu ca femeie încrezătoare în sine care nu
-i pasă de părere a altora?
 Pentru că ești așa cum ești unul dintre noi.
 Asta e altă semnificație.
 Cum ești acum?
 Ce simți?
 Optimism, pentru viitoarele și toți din care mă voi afla.
 Și curiositate, așa cum am explicat pentru faptul că am av
ut, aș numi o mască.
 Dacă mă întreb cum sunt eu de fapt sau dacă mă aș descrie
 ca prietenă cum sunt sau ce o fer, eu nu știu. Nimic.
 Ce țel frumos să încep să afli.
 Uneori îți va plăcea ce vei descoperi.
 Când nu-ți place ce descoperi,
 celul secundar este să integrești ce nu-ți place.
 Pentru că tot tu ești.
 Mie nu-mi plăcea când eram mic, că aveam nasul borcanat.
 Sau aveam pistrui. Și acum, vara am pistrui. Uneori.
 Până când la un moment dat, asta s-a transformat în brand.
 Sau nu-mi plăcea ca-n fruntea mare.
 Te dai cu sania, știi?
 Și-mi făceam că le eram mic, bunica mea mă piopteam și cu
 porul pe spate, așa.
 Știi? Și se lumina încăperea că dintr-apropiul meu.
 Și nu eram chel.
 Și eram complexat.
 Până când s-a transformat în brand.
 Și acum fac eu autoironii și fac Braistate folosind asta și
 mă distrez.
 Dar e un proces.
 Veți câștiga enorm de multă energie, pe măsură ce reușiți
 să acceptați la voi părți pe care le-ați urât sau l-ați
 criticat an de zile.
 Veți debloca niște energie de nou, să vă puteți imagina.
 Energie care nu vine din încăieriul, o aveți deja în voi,
 doar că se consumă cu reprimarea și cu oftica și cu ciuda
 și cu ciarta.
 Când nu mai folosești să te ceri să te basi, să te schingui
ști, tu pătini sau să te critici,
 energeia devine disponibilă, că nu dispare, mă referă psih
ică, pentru altceva.
 Încredere în sine, inspirație, curaj, somn profund.
 Sau liniște în cap.
 Când e liniște în cap și nu ai nimic de făcut, ești bine și
 atât.
 Mersi de discuții.
 Aplauze pentru Alex, doar o gandire.
 Buna ziua si eu.
 Gabriela.
 Ce faci frumos? O cum esti?
 Acum sunt bine.
 Esti bine? Da. Cum faci sa fii bine?
 Am o ancora.
 Când am văzut că sunt soluții pentru a ieși și de pe roata
...
 Nu vorbi la modul general.
 Mă interesează cum ești tu de ultima oară când ne-am întâln
it, cum te mai simți.
 Nu vorbi general, nu vorbi...
 Nu e interesătoare.
 Nu mă mai văd în roata de șobolan pe pilot automat.
 Așa vreau să zic.
 Super.
 Sunt conștientă când duc mâna, vocea, oriul, chemă...
 Sunt de drepturi de autor.
 Ok, bine.
 Ce-i diferit mă interesează?
 E diferit că îmi acord atenție, nu mai sunt absentă.
 Pentru că făceam fără să fiu prezentă.
 Conștientă, da. Pilot automat.
 Am realizat, lucrând și cu terapeuti,
 că au fost niște probleme, le-am conștientizat.
 Bravo!
 Le-am eliminat. Continu, excelent.
 Scriu.
 Sunt pe drumul cel bun. Sunt convins, bravo.
 Pentru că am fost văzută, poti fi, ai soluții, vin decât.
 Și vreau din toată inima asta.
 Și cred că se vede.
 Vă mulțumesc!
 Cât de des faci sau nu mai faci asta? Mai faci gestul ăsta
 cât de des?
 Am mai rămas partea dreaptă. Partea dreaptă.
 Mai am făcut data.
 Pe stânga nu mai faci asta?
 Nu, e curat.
 De cât timp nu mai faci asta pe stânga?
 Am o săptămână.
 Ok, bravo.
 Și pe dreapta e la fel de intens?
 Faptul că mi-am dat voie și m-am eliberat.
 Și am conștientizat,
 totuși nici ceilalți nu sunt vinovoare.
 Nimeni nu e.
 E doar despre mine.
 Și...
 Mi-ai zis pe WhatsApp niște lucruri,
 poți să te întreb ceva fără să dau nume,
 Uite, nu vrei să te treb ceva? Că mi-ai zis pe WhatsApp.
 Ultima oară când ne-am întâlnit noi în public, aveai o
 provocare cu o colegă.
 Dacă ține minte bine, nu?
 Cu o colegă care...
 Poți să ne zici un update acolo?
 Mai ieși cu colegă aia, lucrează în continuare?
 Sunt, dar e în regulă, pentru că simt că atunci când pun
 limite, și ăsta e spațiu meu și nu cald.
 Ai început să faci asta?
 pentru că nu-mi iau degeaba notițe.
 Nu, n-am dubiu.
 Și îmi cresc cu mine.
 Văd.
 Și respect și tehnica.
 Aseară am lucrat cu Răzvan.
 Iară și oceanul de resurse și să spună el mai departe.
 Ce frumos a spasat-o.
 Mi-am luat alte resimă.
 Ha!
 Ia-o tu, Părți!
 Aplauze pentru grafii!
 Excellent!
 Răzvan, cum ești? Dacă tot ți-a pasat-o...
 Cum ești?
 Dar zic despre Tirenu, despre ea.
 Zic tu cum ești.
 Neața, colegi.
 Neața.
 Eu, cum am sînt.
 Încerc să fiu scurt.
 Cerc.
 Cred că nu o să reușesc.
 Dar zici că nici nu ai făcut practicinul ăsta.
 Mă bata mama.
 Deci efectiv...
 Unu, încerc, doi, te programezi singurul,
 trei, trei scuzi în avans.
 Nu mai face asta.
 A fost...
 Da, am învățat și cadrarea.
 Țineți minte că v-am zis, scuză-mă că te deranjez.
 Nu mai zici asta!
 Mă bucur să te văd!
 Da, te rog.
 Da, legat de episodul de astea cu Gabriela, nimic nu e înt
âmplător în sintangma asta.
 Chiar am ascultat, și cu asta o să continui, transformarea
 mea din ultima perioadă.
 Ok.
 Chiar am ascultat zilele trecute în registrarea când tu fă
ceai transă cu Gabriela.
 Ok, ala cu o cea în resurse.
 Da.
 Și întâmplarea a făcut,
 gen, n-a fost întâmplare,
 să lucrăm a seară împreună.
 Deci mi-a dat
 tot din nou
 un flash
 cât de eficient
 zic eu că am fost.
 Condițiile în care efectiv
 din ce ne-ai spus tu
 îi se mișcă omușorul
 și efectiv emoția pe care
 care am simtit-o din partea ei,
 pentru ca tremura pana in madu vauaselor.
 Da, e un explorator foarte chinesez.
 Dar zic despre tine, cum esti tu de la modelul 3 in Coache?
 Mi-am descoperit magicianul,
 ca tu ceea ce vreau sa fac fac si mi iese,
 doar ca de multe ori procrastinez,
 adica gen amand, daca asta inseamna procrastinare.
 Amanarea este rezultatul unei strategii.
 Exact. Doar ca, vazand in feedback-ul meu
 și ajungând la 90% din tasturile pe care mi le-am propus.
 Și le-am și...
 Deci totuși tu amâni, dar faci 90% din ce îți propui?
 Da.
 Asta nu-i amânare, boss, e odihnă.
 Unii ori e bine să te odihnești.
 Când tu obțini 90% din ceea ce îți propui, tu nu ai timp să
 amâni.
 Amânare înseamnă să obții 30% din ceea ce îți propui.
 Are sens diferența?
 La 90% din ceea ce ți-ai propus, e normal să te mai și odih
nești.
 Nu glumesc, foarte multe oameni confunda lenea si amanarea
 cu nevoia de odihna sau cu nevoia de break state.
 Ca n-avem cum sa fim in societatea asta care ne-a programat
 pe toti, inclusiv pe mine, sa fim ultra-mega productivi si
 in actiune mereu.
 Sistemul nostru nervos are nevoie de mai taci dracu. Mai v
reau sa stau sa nu fac nimic, ma uit la pasari, nu vreau sa
 fac nimic.
 Aia nu-i amânare, nici autosabotaj, nici mic. Este o sănăt
ate psihică.
 Amâni când îți propui 100% și faci 30%, deși poți să faci
 70%. Când faci 90%.
 Amânarea este recompensă. Unor ceea ce amâni nu e urgent.
 Are sens? Unor nu e urgent.
 Și atunci de ce s-o fac? Că trebuie să mă iști și odihnensă
.
 Eu cunosc oameni care bifează aproape 100% din cei ce își
 propun zilnic
 și sunt burn-out permanent.
 Nu fiți ei.
 Aia nu e strategie eficientă.
 Productivitatea constantă, nu vorbesc de perioade, constant
ă, permanentă,
 cu aproape 100%, peste 80% din cei ce îți propui zilnic,
 fără o dignă strategică, îi zic eu, o să vă zic imediat ce
 înseamnă asta,
 duce la burnout și este un dezechilibru, pe termen lung, î
ți va da semne corpul.
 Și mai mult vorbesc cu mine acum, ca să vă spun sincer.
 Din experiență vă spun, nu din cărți.
 Odihnă strategică înseamnă să evaluești ce ai de făcut azi,
 conform a ce te-ai propus tu ieri sau săptămâna trecută.
 Și dacă ai vii după sau ieși într-o perioadă foarte aglomer
ată, următoarea întrebarea asta să întâmplă la mine este
 e musai să fac azi ce trebuie. Am zis-o că vreau să fac.
 Și dacă răspunsul e nu e musai azi, ci sunt eu anxios,
 caut motive, caut resurse sau strategii să fac break-stay
 de la productivitate.
 Și mă duc la masaj. Deam pix din scurt.
 Mă duc la ski.
 Din scurt, în mijlocul săptămânii, dacă nu e obligatoriu să
 fac azi, conform strategiei pe care o am, și pot să fac și
 mâine, dar eu vin după preoadă de făcut deja, adică nu în
cep azi și în mine mi-au pauză, nu la asta mă refer.
 Dacă am deja o preoadă de productivitate, sistemul tău nerv
os îți va mulțumi dacă faci un break state într-o zi fără
 motiv.
 Nu știu dacă ați făcut asta vreodată sau recent.
 Fără motiv, în mijlocul productivității, dacă îți permite
 strategia din nou, uneori nu îți permite strategia.
 Uneori strategia zice, nu-i musai să faci azi, dar ne ajută
.
 E altă nuanță.
 Dar dacă nu-i musai să faci azi și nu să schimbă nici rez
ultatul pe termen lung, e același, că îl faci azi că faci
 domenica, tot ahe.
 Azi, scoată-te din priză. Îți promit că sistemul tăneros o
 să spună ce se întâmplă. În sensul bun.
 Ce se întâmplă? Du-te în parc la 12 cu un prieten singur,
 dar nimic, fără nimic, fără să faci nimic.
 Cele mai odihnitoare zile pentru mine, din perspectiva res
usului pe care le acumulesc, sunt cele care mi-au liberi câ
nd toată lumea muncește.
 Am așa o... da, când îi văd pe toți agitați și...
 și eu la spa sau pe TikTok.
 Dar o fac intenționat, adică o aroganță.
 De ce?
 Avem nevoie să ne și recompensăm
 pentru productivitatea noastră.
 Și când faci 90% din ceea ce îți propui,
 o urăți propui puțin și nu te cred pe tine,
 că e și nuanța asta.
 Ce aveai de făcut azi? Să mă trezesc.
 Bifat-a-tii.
 Cât? 9,6 de ce? Încă dor în puțini.
 În momentul ăla nu e ce zic, da? Deci nu e 9,6.
 Da, dar eu văd cum vorbești. Când tu propui multe și faci 9
,6 de ce ți-ai propus,
 bă, pune... Acum nu glumesc. Puneți-vă în strategiile vo
astre de performanță, că așa se numesc,
 și recompense.
 Dar recompense nu numai de genul
 mi-am luat un ceas sau am mâncat ceva bun.
 Isbune și alea.
 Recompense de genul o dihnă.
 Mercur, da.
 Eu personal,
 acum nu mai fac asta recent,
 pentru că nu am mai fost în țara când a fost în zăpada.
 Îmi luam mid-week day off, ziceam eu.
 Fix în mijlocul fucking săptămânii,
 miercurea sau marța sau joia, eu îmi luam liber.
 Ideal miercurea.
 Nu.
 Ca sa ma raspund complet, cand am dragi,
 imi iau liber lunea.
 Cand i-apuc dragii pe toti, eu sunt in weekend inca.
 Si Hic iti face fantastic. Bine.
 Mersi de sharing, apreciez.
 Da, treaba asta e de la...
 o convingere din partea parintilor, pentru ca
 la noi in comunitate parintii mei au fost
 liderii multilaterali de votați
 și întotdeauna...
 Și ai presiunea de genul trebuie să confirm?
 Să confirm că sunt alucutare.
 În ochii cui?
 În ochii mamei.
 Mama de tata nu mai e de 22 de ani.
 Mulțumesc.
 Și a fost o mână de fier pentru toată familia
 și pentru toată comunitatea un net alun de verticalitate
 și de dedeciune.
 Și de multe ori îmi spune, a, mă, nu mai pot să-i obosi,
 dar eu la 70 de ani, ce să mai zic?
 Da, dar ăla-i programul ei. Cu vremurile în care a trăit ea
, ea a fost perfect valabil.
 În vremuri în care trăim noi, ceea ce la ea a fost supravie
țuire, nevoie de supraviețuire, nu e obligatoriu să fie la t
ine.
 La noi toți, de altfel.
 Părinții și bunicii noștri au trecut niște vremuri în care
 au fost obligați să devină cine au devenit, pentru că
 alternativă era moartea sau dezastru. Are sens ce spun?
 Da, acum, uitându-ne în spate retroactiv, cât de realizat
 la viața lui. Dar n-a avut de ales. N-a avut de ales. A f
ost survival mode, suta de asemenea.
 Ia-n treaba pe mama ta, dar cu tot respectul spune asta. C
ând s-a bucurat ultima oară de faptul că trăiește pur și
 simplu?
 Să aibă un timp liber, să mănânce o bâncare bună, doar că
 poate, fără să bucure de bani.
 Eu cunosc oameni, închid parantezea în mine, care au bani,
 am înștiut toată viața oriului pentru bani, dar nu să buc
ure de ei.
 Că și acum la bătrânețe, și cunosc că persoana vine în m
intea noastră, 87 de ani, încă de 60 și ceva face asta, dacă
 nu mai mult,
 strânge fiecare leut și îl bagă în cont și îl salvează și î
l...
 Și eu spun principiul pentru cine?
 Că nu mai...
 Nu, nu, nu.
 că nu dă nici la... că nu e al meu, e un exemplu... nu, dar
 înțelegiți un debat?
 Foarte mulți oameni care sunt așa admirabili din perspect
iva noastră, nu s-au bucurat cu adevărat de ceea ce noi put
em să ne bucurăm.
 Mamă ta cum e?
 Întotdeauna e la variantă că mai ai bani, dar ai bani.
 Da, pentru că trebuie să facă ceva.
 Da, e clar. Întotdeauna, de cele mai multe ori, îi dau task
-uri de făcut, arângează actele, punele.
 Ca să facă ceva.
 Înțeleg perfect.
 Nuanța de...
 Productivitate și utilitate. E bine asta, e sănătos, e psih
ic. Înțeleg.
 Mata știi mai bine. Fă-mi o listă cu...
 Faci excelent. Cât de mult se bucura ea de ce-a facut în
 viață ei.
 Da, exact.
 Nu te întreb cât de mult s-a bucurat ea de la un an.
 Păi, doamne, că nu se bucura. Asta e și ideea că locuind
 singură la țară refuză și micile preceri.
 Da.
 Și mergi la... nu mergi, mergi la o săptămână, 4 zile să
 faci câteva tăi de genul.
 A, păi 4 zile am nevoie de 10 zile. Bine, te duc la băi.
 A, păi și acasă cine stă? E foarte amfărată de...
 Da, da, înțeleg. Fii atent ce îmi spui tu, că aici vreau să
 ajung.
 Tu îmi spui așa, de aici am plecat. Am presiunea
 părinților noi care au fost înțelepți învățați performanți
 admirați, admirabil, respect asta.
 Dar observ că trăind ca ei, ei nu se bucură de viață.
 Ar ne să ne spune?
 Da, da.
 E admirabil să
 fim recunoscătorul celor dinaintea noastră pentru ceea ce
 au realizat ei
 în rapor cu contextul lor.
 Pentru că,
 dar asta acum ce fac eu,
 este interpretarea mea.
 La nivel de suflet,
 la nivel de suflet,
 părinții noștri,
 partnerii, oricine vreți voi,
 deci nu uman, suflet.
 Când zic asta, mă refer la înțelepciune completă,
 iluminare style.
 Ar vrea ca tu să fii ca ei sau să fii fericit?
 sau să fii fericit?
 Da, grea întrebare.
 Deci, nu uman, atentie. La nivel de suflet,
 pe lumea el altă,
 unde nu este timp, spațiu,
 e totu disponibil
 la nivel de informații și de revelații.
 Părinții tăi, bunicii, prieteni noștri,
 parteneri de cuplu, da?
 E valabil în relații. Ar vrea ca tu
 să fii fericit în alegerile tale și viața ta
 sau ar vrea ca tu să trăiești viața după alegerile lor
 și modelul lor?
 De multe ori am trăit și viața și
 uneori a fost proces de creștere
 și mi-a aprins bine, în alte ori
 m-am identificat ca ducând
 mai departe.
 Inherent, exact ce vorbeam cu Alex. Nu avem de ales asta.
 Contează mult cât din timp facem asta.
 în timpul vieții noastre trăim viața care n-a fost dată ca
...
 Carter?
 Mhm.
 Și cât din ea o trăim așa cum am vrea noi.
 Nu e nimic greșit în a duce mai departe o moștenire.
 Nimic nu e greșit, e chiar admirabil.
 Doar să fie o alegere conștientă și în raport cu ceea ce eu
 oricum vreau să fac.
 Să nu fie obligație.
 Când ducerea mai departe a o moștenire devine obligație,
 e sinucitere psihologică, trăiești viața altuiva.
 Și cunosc oameni din păcate care trăiesc viața altora, de
 la profesia pe care o aleg,
 până inclusiv la cu cine să căstărăsc.
 Sau ce sporturi va face copilul lor.
 Trăiește viața bunicului sau bunicii.
 Aia nu mai este legacy.
 Aia este...
 Trăirea unei vieți și o sclavie emoțională,
 dar trăirea unei vieți din datoria față de cineva.
 Eu nu cred în asta.
 Singura datorie, între ghilele,
 că nici în asta nu cred,
 pe care o avem față de cei dinaintea noastră,
 este că ne-au născut.
 Dar și asta, dacă e să mă duc mai departe,
 ținți-mi cirinsnul sau prea sinceritatea,
 a fost alegerea lor, lor noamea.
 Da sau nu?
 Sau whatever de fac, măcar le-a plăcut.
 Dar nu sunt eu vinovat, nu știu cum să explic.
 Eu doar, hey, mă scut, salut, n-am ales eu.
 Știi? Și atunci a trăit viața mea în datorie față de ei, mi
 se pare foarte aproape de sacrificiul suprem.
 E tot o formă de moarte pentru mine.
 Cum ziceai tu alta dată, o închisoare frumoasă.
 Eu personal, doar ca exemplu, și nu vreau să fac despre
 mine, cred că se potrivește exemplul.
 Tatăl meu a fost ofițer mei a PN, 32 de ani sau 37, nici nu
 știu.
 Mi s-are că a făcut și liceu militar și a intrat de foarte
 mic, plecat de la țară de la 14 ani,
 nu a avut de ales decât ce îi dă o meserie.
 Eu în liceu am simțit un pic presiunea de să duc mai de...
 da, știi?
 Din fericire pentru mine, tăia că mi-a spus exact opusul,
 nu te duce.
 Că eu te duc, te mut cât sunt în sistem, fac tot ce pot să
 te mut, unde vrei tu să-ți fii rău să pleci din sistem.
 Bine, o ziceam glumă, dar în sensul că el n-a cerut asta
 niciodată.
 Și totuși m-am dus în sistem, m-am dus între poliții, într-
adevăr.
 Și în ciuda faptului că el nu mi-a cerut asta, eu simțeam
 că duc mai departe, a fost tata ofițer, sunt și...
 Era așa ceva o... da, era în familie, era un stindar, da, p
ână când m-am trezit.
 În prima zi de instrucție. Vă jur, vă dau cuvântul meu de
 onoare, ne-a chemat la academia,
 Noi trebuiați de a pune jurământul, nu mai știu, în 3 octom
brie ceva de genul,
 și ne-a chemat în 1 septembrie să avem o lună de instrucție
. Așa era atunci, nu știu cum e acum.
 Și instrucție fucking pe bune, adică știți voi când seamnă
 instrucția?
 Aia înseamnă sectore, marșuri, curățatul armei, ce e vreoșt
ii știți voi?
 În prima zi încaramitat în academia, eu am știut că nu ies
 de acolo la pensie.
 Emoțional.
 atât de multe imbecilități, atitudini, mise cuvinizmi, ar
oganțe de la oameni care nu aveau niciun fel de superior
itate față de nimeni,
 doar că aveau un grad, îi facea să se comporte ca miji Dum
nezei.
 Și eu eram deja un pic... du-te și-n gâtul... știi?
 Știam să tac, să înțeleg, dar eram... nu, eram militarii
 material.
 Și am știut că plec de acolo la un moment dat și l-am și
 sunat.
 Vezi că eu nu vis să mă iei cămă?
 Și el m-a spus, bă, stai acum luna asta, stai să depui jur
ămuntul, stai să treacă primul an, nu te...
 L-am sunat că nu vreau să stau. L-am sunat, tu te coaca de
 mii, iată cu tot.
 Fast forward, că nu vreau să țin cu asta.
 Când am ales să ies din sistem, a început viața mea.
 Eu nu regret că am intrat în sistem, deloc.
 Dar până am intrat în sistem și am stat în sistem
 Și până mi s-a înflorit în minte alternativa de a ieși din
 sistem,
 eu nu am trăit viața mea, am trăit viața programată de med
iu, de valori, de convingeri, de societate.
 Că de multe, de exemplu, taica meu, Drago del, nu mi-a cer
ut să-i urmez lui exemplu sau stendardul.
 Dar mi-a cerut, în ochii societății era o poveste.
 Bă, ce frumos ești ofițer ca taică, tu știi?
 Tata nu voia asta.
 Dar societatea ta valida asta. Are sens?
 Și inconscient eram...
 Când mi s-a încolțit în minte ideea de a trăi altfel decât
 familia mea,
 adică să lucrez la stat,
 a început cu adevărat viața mea.
 Maică mea și cu taică mea n-au știut că am ieșit din sistem
, cred că un an după ce am ieșit din sistem.
 Un an sau doi, nu sunt sigur. Un an și jumate, nu mă știu.
 Și nu pentru că mi era frică sau rușine să le spun,
 Că pentru că știam că le dau un pic de anxietate.
 Că nu mai am pensie garantată, că nu mai am loc asigurant,
 că nu mai...
 Deși ei văzuseră de-a lungul timpului că nu am...
 Că le povesteam, cel puțin, numai că mai povesteam foarte
 descham,
 că am o relație foarte apropiată cu ei, spuneam că mă dau a
șa afara din ședință, pe Wonderland.
 Mi se zicea, fă, aici am nu, nu-i legal, ieși afara. Bine.
 Și am afara.
 Transfelă-l pe ala că ne-a sunat, nu.
 La mine pe pilă, pe tură a mea, nu merge pe pilă, nu vreau.
 Eu am rezultate, da.
 Da mă, că-i șefu, nu vreau.
 Ia și afară.
 Și nu acceptam...
 Greu făceam concesii, sau...
 Și mi s-a dus deschis buha că-s rigid, că cu mine nu se po
ate vorbi, că nu.
 Eu doar îmi faceam treaba legal și nu haleam piloși.
 Mie, când veneam unul cu pilă, era ultimul care primea ceva
.
 Dar era la mine, deci nu avem ce să caut în sistem.
 În ziua aia a început pentru mine viață.
 Când am început să gândesc, eu ce vreau?
 După valoriile mele, tendințele mele, nevoile mele, visur
ile mele,
 resursele mele, ca aici e alta discuție.
 Pentru că noi, dragule, și asta e valabil pentru toată lume
a.
 Și îți mulțumesc că ai ridicat-o.
 De foarte multe ori, păstrând moștenirea celor dinaintea no
astră, bunicii și părinți, nu contează,
 oricât de frumos ar fi și oricât de poate ne-au tămințin pă
 noi că ne place, poate chiar ne place.
 E și asta, vă spuneam, este admirabil până la un punct,
 să ar putea să trăim o viață mai puțin
 valoroasă în raport cu resursele pe care noi le avem,
 dar ei nu le-au avut.
 Adică să ar putea să ne diminuăm noi pe noi în raport cu
 resursele pe care le avem,
 psihologică, emoțională sau tehnice, AI-ul,
 dau un exemplu,
 în raport cu viața lor care n-au avut resursele noastre,
 nici psihologice, nici emoționă, nici AI-ul.
 Au făcut ce au potut cu ce au avut.
 Ei, pe vremea lor, bătau la mașina descrisă.
 Acum vorbește audio și scrii mesajul.
 Scuză-mă, sunt anul lumină distanță între ele.
 Dar nu e o vină.
 Vreau să fac o paralelă între resursele pe care noi le avem
 și le putem fructifica de la psihologie, la emoții, la teh
nic,
 pe care ei nu le-au avut,
 dar noi le ducem mai departe moștenirea lor,
 practic ignorând resursele pe care noi le avem diferit față
 de ei.
 Și nu e o vină noastră.
 Doar avem alt potențial.
 Și aia ar fi
 Un cuvânt care mie nu-mi place, într-adevar, e valoarea mea
.
 Cum se numeste când îți bați joc de ceva și nu ridiculizare
 îmi scapa cuvântul?
 Mi-a venit Adneaur și a fugit.
 Cum?
 De risoriu.
 De risoriu, da, nu, e ceva de genul, n-ai fructificat, n-ai
...
 Ai niște resurse de alei...
 Risipit, scuze, mă-ți mulțumesc frumos.
 Risipă. Pentru mine, personal, emoțional, valoros, conving
er, ce vrei tu, risipa e de evitat.
 Eu nu accept risipa. De potențial, de resurse, de oportunit
ăți, de mâncare...
 Ce n-ați primit-o pe asta cu mănâncă tot din farforie?
 Înțelegeți la ce mă refer?
 Înțelegeți în debat?
 Eu îm preluat-o.
 Și am dus în următorul nivel, ca să zic așa.
 Dar nu, acum glumesc.
 Fără niciun fel de mișto.
 A nu trăi viața în raport cu resursele și oportunitățile no
astre, pentru că îmi respectăm moșteria celor dinaintea no
astre, pentru mine este o risipă.
 Da.
 Pentru mine.
 Pentru că, ghici ce?
 Și ironic este că eu am aflat asta ghidând o transă.
 Mi-am dat eu mie...
 Mi-a venit un scenariu că nu l-am creat eu. Mi-a venit din
...
 În care am spus niște cuvinte care erau pentru mine.
 E o transă? Cred că am făcut-o în tabără sau am făcut-o și
 cu voi, nu mai știu. Dacă nu am făcut-o, o să facem.
 Aia de progresie, după momentul morții.
 Cum o să...
 Așa, da.
 Consider că misiunea fieicăre generație
 e să o depășească pe cea anterioră.
 Nu să îi păstreze moștenirea, ci să o ducă la următorul
 nivel,
 dar asta nu înseamnă apăra repetarea scenarilor,
 ci înseamnă atingerea unor noi culmi de resurse, fericire
 și împlinire.
 Și admirație, dacă vrei, că ai spus că părinții au fost
 foarte admirați.
 dar nu înseamnă că tu trebuie să fii admirat pentru ce-au f
ăcut ei.
 Cum ar fi să fii admirat pentru nivelul pe care îl atingi
 tu cu resursele tale
 fără legătură cu ce-au făcut ei. Are sens.
 Perfect. Și atunci începe viața.
 Când zici, mulțumesc pentru ce mi-ai oferit sau faci, sau m
ă feri,
 duc până la un nivel unde simt, vreau, pot, accept,
 dar vreau să trăstesc și resursele și calea mea și misiunea
 mea și ambiția mea.
 Și uneori nici nu e despre admirabil, uneori e doar despre
 a trăi diferit.
 Cunosc oameni care nu fac nimic iesit din comun la nivel de
 excepțional, profesional sau personal în viața lor,
 adică nu sunt exemple, readmirați, vorbesc despre ei în
 podcast-uri, nu, sunt oameni foarte împliniți.
 Durând bine noaptea și sunt fericiți, împliniți.
 pentru mine, la e standard-ul.
 Nu banii, nu numele, nu eticheta, nu haina,
 ci cât de împlinit sunt eu
 și cât de frumos întreiesc eu viața pe convingerile mele
 și valorile mele și...
 Asta cu d-un mai departe ce am creat eu,
 venită de la un părință sau de la un bunic,
 din punctul meu de vedere,
 e manipulare.
 Eu trebuie să duc mai departe un vis care nu e al meu,
 pe care pot să-l respect.
 Dar nu e al meu.
 A, pot să-l duc o perioadă când ne brodim la nivel de resur
se,
 etape, win-win-uri.
 Sigur că da.
 Pot să duc mai departe o afacere de familie care să mă împl
inească?
 Sigur că da, se întâmplă și asta.
 Sunt oameni, copii, care duc mai departe afacerile sau vizi
une părinților
 într-un mod fantastic
 și împlinitor.
 dar este o potrivire reală între cei doi.
 Nu este obligație, nu știu dacă are sens diferență.
 Am ajuns? Răzvan, la tine?
 Da, ai ajuns. La mine mâncă de frazele anterioare și îți
 mulțumesc pentru asta.
 Care?
 Pentru treaba asta, eu am mai multe resursezi, era ceea ce
...
 Nu stiu cum să-i spun...
 Punctul ce mi-a atins în ultima perioadă,
 faptul că am intrat în mall de fiecare dată pe altă intrare
,
 am intrat în sală de fiecare dată, mi-am lăsat...
 Ai făcut ceva diferit.
 Întotdeauna.
 Bravo!
 M-am surprins pe mine.
 Cu ce?
 Că merge mintea.
 Altfel.
 Și nu doar în tipare.
 Bravo.
 Și mi-am dat seama, mi-am văzut mai multe variabile ale me
le, mai multe informații, mai multe experiențe, mai mult
 know-how, mai mult.
 Și mi l-am degrevat acolo.
 Bravo.
 Întrebarea pentru tine, doar ca să vezi evidentul, cât de
 multe lucruri face mama ta diferit față de cum e învățată?
 Nimic.
 Îți înțelegi un debat? Și ea nu are nicio vină, e foarte b
ine că faci așa, așa a subrețuit.
 Și a făcut o performanță cu resursele ei.
 Admirabil.
 Iubește, admiră, fie recunoscător, nu deveni ea decât dacă
 vrei tu.
 Dacă e alegerea ta conștientă, tot respect.
 Nu există greșit în a alege conștient ceva ce vrei tu.
 Când vine cu obligație și cu peer pressure, cu presiunea
 socială a celor din jur,
 că ai mă cum să nu, după ce ți-a dat atâtea, cum să nu duci
 tu mai departe.
 Aia este manipularea socială a societății.
 Pot să înțeleg motivele, pot să înțeleg poziția lor, dar nu
 vorbesc cu ei, vorbesc cu voi.
 Are sen?
 Da, are perfect senzit, oameni. Asta a fost și ideea că de
 20 de ani am investit și în mine și în business-ul de acolo
 și l-am dus la alt nivel și l-am tinut pe un nivel chiar d
acă a fost perioada de provocat.
 A lor, nu? Crede ei la ce te referi?
 Poftim?
 Businessul lor sau la care te referi?
 Businessul pe care l-am măștenit.
 Așa, ok.
 L-am pus la alt nivel, l-am pus acolo, l-am dus la nivelul
 de tehnologie acolo, unde mi l-am propus.
 Admirabil.
 Și dacă îmi dau un feedback acum pe care mi-l am dat, cu
 lipsa de experiență pe care nu aveam atunci,
 chiar am făcut progresuri și fără bani.
 Fără niciun dubiu, complet admireabil.
 În ciclu o altă revelație pe care am avut la o discuție cu
 un amic o cunoștință,
 a fost că, bă, cu bani, aproape toată lumea.
 Nu chiar toată lumea.
 Bravo, bravo, așa este. Foarte mare adevăr.
 Foarte mare adevăr, cunosc oameni cu bani care au doar a te
-ul, că nu bani au făcut diferență.
 Corect, cunosc și eu, cunosc și eu astfel de cunoștințe.
 Și Sintama a fost, ei, mergând cu prietenul lui într-un G-
class pe cala Victoriei, zice, uite-l vezi pe ala de la colț
?
 Zice, dar-l văd.
 Și ala stă mai bine ca noi.
 Și, pâi, ești nebun, stăm într-un fucking gel la 20 de
 grade și afară sunt 50, ești nebun.
 Am zis, da, frate, dar ala are ceva. Noi avem minus 6 mili
arde.
 În sintagma cu bani, poate aproape.
 Are dreptate. Foarte bună perspectiva.
 Fără bani.
 Excerente perspectiva.
 Excerente perspectiva, bravo.
 Dar și asta a fost un punct în relația cu mama.
 Nu am văzut o apreciere pentru munca mea.
 Aici, aici, știi că, și am mai vorbit despre asta, dar îți
 mulțumesc că ai adus-o în discuție,
 părinții noștri, ca și noi, vorbeam la practișnă, la practi
șnă vorbeam despre noi.
 Acum, la Master, putem să conștientizăm că, la fel ca și
 noi, nivel practișnă, și părinții noștri fac tot ce pot cu
 ce au.
 Nici unul nu face mai puțin că vrea el să fie rău.
 Și ei fac ce pot cu ce au.
 Ce au ei.
 Experiența lor de viață.
 Contextul în care ei au avut psihologia modelată de mediu
 respectiv.
 Duririile lor acumulate peste timp, pe care majoritatea d
intre copii nu le cunosc.
 Că n-aveau de ce și cum să le afle.
 Convingerile pe care ei și le-au format, pentru că așa a f
ost modelul lor despre lume.
 Și ultimul, abilitățile lor de a împărtăși și de a comunica
 lumea interioară.
 Părinții și bunicii noștri nu prea au această abilitate de
 a împărtăși ce gândesc și ce simt,
 pentru că nu a fost ceva valoros pentru era în care ei au
 trăit.
 Nu sunt vinovați pentru asta.
 Are sens?
 În același timp, nu înseamnă că nevoia noastră umană de a
 primi o aprecieriu în cuvânt bun pentru ceea ce faci,
 nu e la fel de validă.
 E doar conflict, apropo de disonanțe, între două situații
 la fel de reale.
 La nivel de master, abilitatea de a putea susține această
 disonanță fără să argumentezi una sau alta,
 îți dă libertatea și ieșirea de pe pilot automat.
 Pentru că majoritatea oamenilor ce o să facă? Își argumente
ază unghiul lor.
 Eu știu că lui e greu, dar nici mie nu e ușor.
 Și încep să-și argumenteze propria hartă, da, sau nu?
 Asta deja alină un pic disonanța, pentru că te duci spre c
eea ce ai tu și vrei tu să fii adevărat.
 Dar nu-ți schimbă unghiul în care ei trăiesc.
 Părinții, bunicii, unchi, cei dinaintea noastră, unii ori
 chiar frații,
 nu știu să comunci sau să împărtășească lumea lor în
 interior.
 Nu pot.
 Nu că nu vor.
 Și atunci se schimbă complet discuția.
 Ce pot să accept că nu se schimbă în relația asta și să iub
esc oricum?
 Iar asta este o întrebare pe care eu o pun și mi-am pus-o
 și mie des.
 E constantă.
 Inclusiv în relațiile de cuplu.
 Ce pot să accept că nu se schimbă și nu se va schimba nic
iodată în relația asta
 și să iubesc oricum și să aleg să rămână oricum asumat?
 Aia e întrebarea pe care eu nu cred că și-o pune inclusiv
 în cabinet de psioterapie.
 Nu se pune întrebarea asta.
 Rar să ai un client care poate să ducă întrebarea asta.
 Pentru că oamenii vin la terapeut ca să le explice cât de
 nebun e lautul.
 Cum să-i zici tu ce poate el să accepte să nu se schimbe
 nimic.
 Și prost că îți dă cu scaunul în cap.
 Sau oamenii să du la terapia de cuplu în doi, nu glumesc.
 Ca să aibă arbitru de cine are dreptate.
 O vin de la mine, eu nu fac terapia de cuplu.
 Dar în tabere și în diverse contexte, vin amă-ndoi de mânuț
ă.
 Ia zi-ne tu, huri!
 Dă-mi bă, dar eu nu sunt arbitru.
 Dar cum adică? Îi ți se pare normal? Că asta e altă replică
.
 Îți se pare normal să...
 Și eu vin și spun norma cui, că e o normă acolo, regula cui
.
 Hai să vorbim despre reguli.
 Dar e altă discuție.
 Și revenind,
 cât de mult poți să accepti că
 X nu o să poți să schimbe niciodată și tot să iubești?
 Nu trebuie să-mi răspunzi mie, e doar o lasă la tine.
 Mersi mult de împărtășire.
 Mersi mult, Răzvan.
 Plauze pentru Răzvan, vă rog.
 Mersi mult, Răzvan.
 Mai vrea cineva? Să vreau să o cumie?
 Da, Darian. Ai ridica și mai devreme mâna, iartă mâna, am v
ăzut.
 Acum că a ridicat mâna, mă am ales în minte.
 Mulțumesc.
 Salut.
 Mi-a dus și mie scamul, te rog, ala, un alt...
 Tăi călătui eu.
 Mulțumesc.
 Da, dragule.
 Bună dimineața.
 Mineața.
 Apropo de tine, Alexandra, am citit o chestie foarte mișto
 și mi-a dat de gândit
 GPS-ul, când greșește, nu știți ce re-scuze, îți dă recon
figurare traseu
 Excelent!
 Cât de tare e asta! Excelent!
 Excelentă!
 Mamă, cât de tare e asta! Excelent!
 S-a părut extraordinar
 Excelentă!
 E cumva de aplicat
 Sufletul tău e mersi
 Referitor la ce ai zis tu de disonanța cognitivă, Hori Am.
 Da, acolo tu nu acumulezi frustrare sau nu bagi frustrare
 în tine?
 Dă-mi un context concret.
 Păi nu, la ce ai zis tu ca să nu...
 Tu i-am zis mult, te poți vorbesc doar o jumătă.
 Nu, în sensul că să nu-i răspund, să înțeleg ce simt cum
 simt și aș răspunde.
 Și tu ai zis să nu-i răspunzi.
 Am înțeles eu greșit?
 Eu nici nu știu despre ce vorbești.
 Înțeleg cuvântul, că eu l-am zis, dar zime exact concret la
 ce te refer în ce context, că l-am folosit și cu Răzvan și
 cu Alex.
 Ai spus de disonanță cognitivă?
 Da.
 Ai spus că în momentul în care tu ești conștient de tine,
 de ceea ce simți și ceea ce ai vrea să spui referitor la c
eea ce spune cel din fața ta,
 tu să te oprești, să nu spui, să taci.
 Nu am spus asta.
 Eu așa am înțeles.
 Zic mai tare.
 Uneori am zis.
 Bun, uneori.
 Ce zici tu până acum? Este...
 Cum îi zicem?
 Inautentitatea congruentă, până aici.
 Deci nu văd.
 Asta v-am zis și la practiciișnări.
 Uneori zici altceva decât ce gândești. De ce?
 Pentru că rolul e necesar.
 Asta nu poate să aducă frustrară. Să bage frustrară în tine
?
 Bă, sigur.
 În funcție de ce semnificație dai tu gestului.
 Deci, semnificația pe care o dai tu gestului, dar nu spune
 ce gândești, îți dă rezultatul.
 Dacă tu spui, bă, oamenii, așa nu mă înțelegi, așa că tac.
 Urcum nu mă simt înțeles, așa că ce rost are să-i spun.
 Este o semnificație, da sau nu?
 Versus, dacă zic ce gândești și simt acum, îl vărăni și nu
 are răsul să se gestioneze asta, îl iubesc suficient cât să
 îl protejeze.
 Contextual, nu pe viață.
 E diferită semnificația?
 E un pic mai dulce, mai lină.
 Semnificatia diferită.
 De ce fac asta? Aia înseamnă semnificatia.
 Sau ce înseamnă că fac asta?
 Poți să alești să nu spui ce gândești, pentru că te simți
 superior.
 Ci oricum proștinar înțelege.
 Știți oameni care gândesc așa?
 O, e asaroganție suprem...
 Sau, aleg să nu vorbesc, acum, chiar dacă am răspunsul, po
ate corect,
 pentru că vreau să respect procesul altora de a-și găsi
 singur răspunsul.
 Cum?
 Eu am ajuns la niște concluzii și la niște răspunsuri într-
un proces personal
 pe care dacă l-aș
 explica înainte ca cei din proces la rândul lor să-și facă
 niște pași,
 le-aș fura din lecții.
 Vă dau un exemplu și mai concret.
 Știți oamenii aceia care încep să zică un banc
 și cineva de lângă ele zice duma înainte să terminii bancul
?
 Știți pe aia care vor să se simtă special?
 Deci, omul zice bancul
 și vine un urdint natural și zice
 A, da, îl știu, e cu...
 Și ăsta rămâne, bă, ești prost, adică...
 El aștia mă refer că fură lecțiile.
 Sau ea care nu zic, în sala de lângă noi, probabil, nu aici
.
 Care, atunci când vorbesc eu cu cineva,
 și entru în proces,
 în loc să mă lasă să vorbesc eu cu acel cineva, dă el răsp
unsul după margine.
 Din sala cealaltă, evident.
 Știți la ce mă refer?
 Ăla e omul care fură lecția, pentru că vrea...
 Da, și pentru că nu respectă procesul celuilalt.
 Versus, afina acea sală, a respectat procesul în care este
 colegul,
 a avea răspunsul corect
 și a nu îl spune pentru că ești acolo pentru procesul lui.
 Altă semnificație.
 Are sens? E doar un exemplu alternativ.
 Contează ce semnificație dai și care e motivația de a face
 sau nu face.
 Unii tac pentru că să simți superiori,
 Alții tac pentru că respectă procesul.
 Comportamentul e același.
 Oricum nu știi de ce tac.
 Bravo.
 Se vede de multe ori de ceul din atitudinea lor.
 Un om care, de exemplu, a trecut prin greu de a obține un
 rezultat, orice rezultat.
 De la business la ce vrei tu. Corp fit, ce vrei tu.
 De cele mai multuri numele reu, că sunt și excepții, vor în
curaja și vor respecta procesul celui care abia începe.
 Fără să-l descurajeze, fără să-i zică cât de mult ești, cât
 de greu, cât de n-ai cum,
 nu va încuraja de multe ori prin tăcere, prin prezență.
 Îl simți că e în colțul tău, ați pățit să știți oameni care
 zică că nu-mi zice nimic, dar simt că am o resursă în el.
 Aia înseamnă atitudine.
 Interioră.
 Sau cei care au obținut ce vrei tu să obții
 și te descurărează din star,
 bă, nici nu te-a pucat frate, oștii cât măra mie, bă, gațe,
 bă, dacă știam nu mă mai apucam.
 Trăim, merfăm...
 Și ți-a dat direct cu dezinspirația, zic eu.
 Nici un zi din zi de mai apuci, când auzi pe unul care a ob
ținut ce vrei tu și să plânge.
 Corect?
 Atitudine interioră și semnificația.
 Semnificatia. Constant mântorc la semnificatia.
 Semnificatia nu-i convingere, semnificatia se transformă în
 convingere.
 Convingerea este regulă.
 Semnificatia este pentru că.
 Pentru că oala este extrem de flexibil.
 Și libertatea noastră, interiora tuturor ca psihologie,
 constă în ce semnificatii ne alegem noi înșine.
 De foarte multe ori, noi ne trăim viața pe baza semificați
ilor altora.
 Aia, ceea e o alegere, dar e alegere inconstientă.
 Într-un moment care o alegi conștient,
 bă, eu așa vreau să trăiesc că mi se potrivește convințial
ul mama.
 Respect!
 Toată admiratia mea nu contează despre ce e vorba.
 Pentru că e o alegere conștientă.
 Un exemplu concret și neapropiem de pauză. Mai ies orina lâ
ngă și vorbim.
 Zic dacă are sens ce zic acum.
 Dar v-am atat exemplul ăsta. Am un amic foarte bun, era pri
eten atunci.
 Nu, a fost mentor care a devenit prieten, eram în sistemul
 de stat, el era suboficierul, eram oficer.
 Am fost șef de punct numit șef de punct la Sigetul Marmații
 în 2011.
 Am fost un an șef de punct acolo, nu aveam nicio treabă cu
 viața.
 Eu eram ieșit din academia de un an și la un an distanță,
 un an și un pic, m-am pus șef de punct.
 Zero experiență de poziție de comandă, zero experiență de
 operativ, zero tot.
 A fost contextul că, fix în perioada aia, zburau helicopt
erele pe la vămi prin România și îi luau pe toți cu corupții
.
 Știți? Cazurile când îi luau pe polițișcu și pe vameșcu și
 nu mai vrea nimeni să fie șef de punct.
 Și voi au pe cineva care e curat, cât dracu' de necurat să
 fiu eu, ieși de un an din academie.
 N-aveai, știi? M-au verificat, nu te teme. M-au verificat
 de toate unghiurile posibil. Eu nu știam asta.
 M-au pus șef de punct, ca să știți contextul.
 Eu nu aveam zero experiență.
 Și-au pus un băiat lângă mine, un băiat mai în vârstă ca
 mine,
 cu experiență operativă,
 care mi-a devenit și amic după aia, dar mi-era mentor iniț
ial.
 Eu eram șef de punct, eu semnam, dar el îmi spunea ce înse
amnă sau semnescă, eu nu știam.
 Cel puțin în primile săptămâni luni.
 Fii atent, cu acest om am avut discuții pe toate pozițiile
 posibile, pentru că era și este în continuare un om extrem,
 extrem de deștep și de citit.
 Bă, extrem. Deci omul ăsta, din punctul învățării, nu avea
 să caută-n poliții.
 Asta ar trebă să fie profesor universitar pe undeva.
 Atât de doxat era. De legi, nu mai zic, dar și de altele.
 E singur om din viața mea cu care am avut următoria discuț
ie.
 S-a născut ortodox, că așa au decis cine?
 Alții. Apropo de... Eu cred în... ce crezi, boss? Că n-ai
 avut de ales.
 Tăi altă discuție, nu vreau să hâră-i pe nimeni azi.
 S-a născut ortodox și undeva la nu știu ce vârstă
 s-a botezat greco-catolic, nu știu dacă există boteziu, eu
 doar o zic la nivel de a trecu la greco-catolici,
 nu știu, de aia nu vreau să zic nezc sincer,
 pentru că a studiat
 ortodoxism și greco-catolicism și a decis
 conștient și asumat
 că lui se potrivește și că e mai de acord cu ce spune greco
-catolicismul.
 Bă, eu din momentul ăla
 Și și acum îl respect fantastic, pentru că e, pe harta mea,
 în experiența mea,
 este singurul om care a ales religia în care vrea să facă
 parte.
 Restul duce mai departe o moștenie și o condiționare.
 Nu este o alegere.
 Eu cu el, și care ironia, că el nu aude ce zic eu acum,
 ironia este că acum, de vreo câțiva, ne-a luat-o un pic, pă
i nu știu ce s-a întâmplat,
 Nu glumesc.
 Il admir la fel de mult, doar a devenit usor diferida, cum
 il stiam eu.
 In continuare, il respecte enorm, pentru ca el este singur
 om care, din experienta mea cu cine am avut eu de a face,
 a ales in ce sa creada, din punct de vedere religios.
 Desi a devenit votant aur, si mai stiu ce alte nazbatii si
 extremism, ea le-a grele cu Rusia.
 Dar politicul aside, I don't care, e dreaptul, mă ceartă pe
 Facebook, îmi temite mesaje, comentarii, dacă îmi duc pe
 profilul meu, o să îl observ.
 În continuare rămână un om pe care eu îl admir din... și î
mi spun povestea asta despre el admirativ pentru că este
 singurul om pe harta înă, care a ales ce să credă.
 Documentând și studiând, atentie, nu că a văzut un clip pe
 Facebook și aia e stai mă, că schimb eu grecocat, nu, a
 studiat.
 La asta mă refer, la nivelul ăsta de muncă mă refer, în a
 ne alege significațiile și convingere și credințele.
 Are sens povestea.
 În momentul ăla ești un om liber, când alești tu în ce să
 crezi, și ești deschis, o ducă la următorul nivel că el nu
 mai e.
 Și, indiferent că alești tu în ce să crezi, rămâne o portiț
ă deschisă să afli că e posibil să te înșel chiar și așa.
 Acolo deja vorbim de nou pilot automat.
 Eu aleg ce să cred, bă, dar și în Uber dacă mă sui cu unul,
 eu îmi atent la ce posibil să-mi zic ăla și să nu știu.
 Ca unghii, ca nuanță, ca informații de care abar n-aveam.
 Are sens.
 Am ajuns, Arian?
 Da.
 Zic.
 Ai terminat?
 Iartă-mă.
 Permiteți-mi încă 2-3 minute să văd o victorie personală,
 să-i spun așa.
 De câțiva ani de zile mi-am propus să schimb direcția vieț
ii mele, cel puțin înconștient.
 Acum sunt conștient că vreau să mă duc în direcția aceea.
 și tot am înamă o discuție cu cineva care mă putea aduce în
 fluxul acesta de informații, bani și așa mai departe.
 Și tot timpul treceam pe lângă birouul respectivă ei perso
ane, vedeam mașina și ziceam, bă, hai că nu intru, săptămâna
 viitoare, hai că vedem, nu acum, nu...
 De vreo 6 luni de zile, eu treceam pe lângă mașină, când v
edeam la birou, ziceam, hai că nu intru.
 Și ziceam, ia uite ce-mi face creierul, ia uite-l frate cum
 nu mă lasă.
 Și plecam mai departe.
 Deci, erai conștient de...
 Super.
 Ia uite frate ce-mi face.
 Super.
 Și într-o zi zic, băi, gata, mă duc.
 Văzuse mașina, mă duc.
 Când văd că este un medic,
 nu, hai să mă duc mai întâi la medicul ăsta, să nu mă duc
 direct la el.
 Și când o ieși, las că văd eu ce.
 Am ieșit de la medic și zic, băi, mă duc, am văzut mașina.
 Am început să fac pașă, a ieșit și persoana respectivă,
 Universul Dumnezeu, ceasă mai departe,
 și îmi face cu mâna. Mi-a făcut cu mâna ceva în genul vino.
 Așa am simțit-o.
 M-am dus sărut mâna, ce faceți, ce gânduri, ce speranțe,
 nouul an.
 Aș vrea să vorbesc cu dumneavoastră.
 Să zicem, sigur, vino mâine la birou. Aș vrea să vorbim 30
 de minute între patru, să nu fim deranjați.
 Mâine la 1.30, mâini, și mergem la hotelul respectiv, să în
bemă o cafea.
 Și apoi, creierul meu, a zis, bă, dar vezi că mâine e marț,
 na s-ol.
 E marț, 3 ceasuri rele.
 Apoi, da, serios, o spun.
 După care mi-aduc aminte, ora 13, că mi-a zis 13, la 3.30.
 Eu...
 Care dau șansă?
 Eu eram conștient de toate lucruri, eu, creierul meu.
 Apoi mi-aduc aminte, bă, trebuie să-l duc pe filmiu la
 karate la 4.
 Să zic, dracu' lui, cum?
 Am trecut peste asta perfect, ne vedem mâine.
 Data trecută ai vorbit de rezistență, că apar chestii.
 Mă sună șefa mea, vezi că mâine vin și eu cu tine toată zi
ua, că am ceva de făcut,
 eu vizit, băi, când dracu' lui s-o duc și pe cum?
 Vă zic, bine, hai, vino, mă descurc eu într-un fel sau alt
ul.
 La o jumătate de oră mă sună,
 vezi că dimineața la 9 o să vin, să mergem,
 vreau să organizez un eveniment cu 30 de medici, să vorbesc
, să faci tot ceea ce...
 Și zic, cum dreabă, dacă pierd o oră și ceva acolo, n-am câ
nt să mă mai țiesc.
 Ii zic, bă, Erina, eu la 1 am treabă o oră, ajung la ora 1,
 o sună, îmi zice, hai să ne vedem la 1 jumate când mai am
 treabă.
 Eu ce ii zic? Ne putem întâlni altă dată, dacă nu, mi-a zis
. Ceea în mână nu-i minciună.
 Ii zic, perfect, ne vedem la 1 jumătate.
 Ne-am întâlnit, ne-am dus la hotelul respectiv, am băut o
 cafea, un ceai,
 eu de seara am făcut semplanul băi, să întreb niște chestii
, să-mi descoperi eu ei interne, externă, cum i-a deci, cum
 mi-am făcut un plan, ce să o întreb, să fie cât mai scurt.
 Ne punem fața în față și zice, zime exact ceea ce îți doreș
ti de la mine.
 Fără mie, e o tortă.
 S-a dus dracu' tot planul, tortă.
 E proactivă. Am zis, gata, e proactivă. Nu am ce să mai...
 Lasă că spun apoi.
 Și spunem exact ce vrei de la mine.
 Vreau să facem un parteneriat în care și eu și tineu ați
 avem de câștigat acum și în următorii 10 ani de zile.
 Bună către-a.
 Am nevoie de la dumneavoastră de toate pilele și relațiile
 și tot ceea ce...
 Și după cinci minute sta așa și îmi zice... Îl facem. Îmi
 spui ce ai nevoie și facem fără-absol nicio problemă.
 Tot ce ai nevoie îmi spui.
 Mulțumesc! N-am plătit nici cafea onicii.
 Pentru că nu avem foarte mult timp câte să mergem în pauză.
 Voi ignora restul de glume pe care le-am abținut să nu le
...
 au fost câteva și nu o să deschid acum, că nu vreau.
 Doar vreau să încheiem cu o concluzie.
 Ce ai învățat tu din asta?
 În primul rând...
 Am constatat că sunt conștient. Sau când sunt conștient...
 Vrâne vrând, pot să iau decizii.
 Poți să iau decizii în favoarea mea fără să...
 Oricum luăm decizii, doar că luăm decizii inconstient, pe b
aza unor strategii inconstiente.
 O să urmim imediat. Dar oricum luăm decizii.
 Dar acum am fost conștient de ce vreau să fac și cum vreau
 să fac.
 Una la mână, doi la mână mi-am învins tiparul și tot ceea
 ce am crezut despre mine.
 Toat timpul am mers că o să mă refuze.
 Nu are timp de prostiile mele.
 Ce au fost astea, Darian?
 Nu mai contează.
 Ba da, contează că atunci când se întâmplă din nou să știi
 ce sunt. Ce au fost astea?
 Au fost niște convingeri cu presupunere.
 Presupunere cu scop de autosabotaj.
 Exact.
 Asta a fost a doua.
 Și trei la mână, dacă vrei și dacă începi să acționezi, cum
va universul lucrează în favoarea ta.
 Da, excelent. Bravo.
 Și mulțumesc și Cristina.
 Care e Cristina?
 Fie Cristina.
 Boburca mea?
 Da.
 Știe despre ce...
 Bravo!
 Mulțumesc mult!
 Bravo! Aplauze pentru Darian și pentru Cristina!
 În această notă, nu știu, să fiu sincer, nu-l cunosc în lim
ba latină, dacă îl știți voi să mi-l spuneți voi,
 ceea ce a deschis Darian acum ca o concluzie finală, că at
unci când îți asumi să faci ceva,
 universul complătează și îți dă oportunitățile,
 Este ceva ce știau romanii de 2026 și dinainte.
 Dar vorbneu prin aia romana că aia putem să o concepem inte
lectual și cognitiv.
 Și este un citat, nu mai știu al cui ca să fiu sincer, cred
 că au o aură eriană, dar nu sunt sigur,
 care zice așa, destinul favorizează pe cei curajoși.
 Fortune favors the bold, zice în engleză, nu știu în latină
, că îl știam la un moment dat,
 care de fapt se traduce în
 subconștientul psihologia, viața, destinul Dumnezeu.
 Pune tu ce vrei tu conform convinjelor tale,
 respect asta nu e despre autor,
 va premia pe cei care acționează în ciuda fricei.
 Ceea ce vă tot spun în diverse programe, cursuri, lecții,
 module.
 Nu e despre a vrea încredere în tine suficientă cât să faci
 ceva,
 ci de a face ceva chiar dacă încă n-ai suficientă încredere
 în tine.
 Evident, aici, cu nuanța,
 de a nu face ceva ce este prea mult în afara resurselor și
 abilităților tale, pentru că aia înseamnă atac de panic.
 Când faci odată ceva pe principiu de curaj,
 dar e prea mult în afara resurselor tale,
 e atac de panică și ansiedate, tu vei ancora asta și nu vă
 vei face a doua oară.
 Însă a face ceva în afara zonetele de confur puțin,
 care dacă merge prost poți să gestionezi, aia e limita,
 este perfect.
 Aia e de fapt. Că dacă mergea prost, puteți să gestionezi?
 Zicea nu.
 Era final de lume?
 Da, te rog, dacă e un phone lângă tine, vine acum, rog. Să
 mersi.
 Mi-am întipărit foarte bine în minte chestia aceea pe care
 ai spus-o tu la un moment dat.
 Pentru mine asta era un bonus. Eu o duc bine așa cum sunt.
 Nu aveam ce să pric.
 Pentru mine a rămas chestia asta,
 dar nu avea ce să mi se întâmple.
 Era să mă refuze și eram bravo.
 La mine îți mulțumesc mult că mi-ai rea mentit de asta,
 la modul super serios, nu glumesc.
 Pentru mine e absolut orice pas fac,
 în orice direcție ca proiect.
 Îmi setez rezultatele în trei etapi,
 în trei stagii. Unu minimul
 ca să mi se merite,
 sub care nu mi s-a meritat și trebuie să
 re-scriu ceva.
 Deci, minimul care să mi se merite,
 Mediu, dacă merge să zic, a fost ok, n-a fost uat, n-a fost
 rău, dar e bine.
 Și 3, nu pot să cred că s-a întâmplat asta, ăla e nivelul.
 Mulțumesc.
 Am avut lansare de NLP Revolution, care au avut 205 cursan
ți.
 După ce veneam de la 300-400.
 Bă, 205 cursanți pentru mine era bine.
 Minimul era 100.
 Mă urmăriți?
 Am avut generații de NLP Revolusi în același pozit, în ac
elași curs, de 874 de cursanți.
 Asta nu cred că s-a întâmplat.
 Ajunc la voi cu exemple concrete?
 Orice fel de obiectiv îmi pun, întotdeauna evaluez worst-
case scenario, cu care mă pot împăca eu.
 Restul din momentul ăla devine bonus și din punct real emoț
ional și psihologic,
 altfel acționezi, când nu ești atașat de cel mai înalt
 nivel de rezultat,
 și ești în păcat cu orice vine și că-i bonus, pentru că d
acă se întâmplă minimul, tu ești bine oricum.
 Este strategie personală asta pe care am învățat-o și eu de
 la alții modelând,
 care îmi scade foarte multă anțiatate de performanță.
 Care e minimul care trebuie să se întâmple ca să mi se
 merită?
 Și minimul ăla vă garantez că trebuie cea este mai mic dec
ât ne punem noi presiunea pe performanță.
 Restul, când zici, bă, restul e bonus, absolut tot ce se
 întâmplă ai recunoștiință.
 E altă stare de productivitate când se întâmplă ceva ce e
 bonus versus când se întâmplă ceva și niciodată nu-i se fie
 ceva de bun.
 Că tu ai așteptări înalte.
 Eu nu zic să nu avem așteptări înalte, nu mă înțelegeți gre
șit.
 Eu zic doar să nu facem din asta un motiv pentru anxietate
 și insomnii.
 Că uneori un proiect care merge prost te învață ceva mai
 valoros.
 Și nu e despre rezultate.
 A, îți pui prea multe rezultate și obiective pe nivel
 foarte înalt, constant, unul după altul?
 Da, așa e burn-out-ul. E calea sigură către burn-out.
 E bine să mai faci și pauze între obiective, între nivel,
 să mai cobori, să mai...
 Dar asta, iar, este strategie.
 Cum? Acestea fiți mă zic.
 Am înțeles, apropo, ne vedem la și 10, vă aștept pauze.
