 Buna seara!
 Hai dimineața!
 Buna dimineața!
 Cum sunteți astăzi?
 Odihneți?
 Ați reușit să vă odihneți?
 Ați reușit să vă odihneți?
 Ați reușit să vă odihneți?
 Ați reușit să vă odihneți?
 Ați reușit să vă odihneți?
 Ați reușit să vă odihneți?
 Ați reușit să vă odihneți?
 Ați reușit să vă odihneți?
 Ați reușit să vă odihneți?
 Ai reușit să vă odihniți?
 Mai bine decât ieri? Mai rău decât ieri? Cum a fost?
 Pe cine a sterilizat ieri după Curscu? Îndepărtează, aprop
ie, mărește, micșorează, colorează, decolorează?
 Pe Cumnata? Ok.
 Altcineva n-a sterilizat pe nimeni, nu cred.
 Pe soacră!
 Cum?
 O pirietă, na, ha, ha, ok.
 Pe tine.
 Da.
 O să învățați în timp inclusiv cum să dați
 comenzi unor persoane
 Coments care vor fi respectate 100%
 Nașpa, nu?
 De ce? Vă trebuie chestia asta?
 Păi lasă-mă, gândiam...
 Şeful! Măreşte-mă salariul!
 Merge-o, dar nu chiar aşa!
 Așa deja ați testat.
 Ducu' noiul.
 Ba să-l duci tu.
 Ok.
 Cu ce întrebări, dileme ați venit în dimineața aceasta,
 legat de ce am discutat ieri?
 Da?
 Stai numai un pic să îți dea microfonul să te audă și celăl
alti colegi.
 Am doar să clarifică... A, da.
 Buna dimineața!
 Oarna sunt.
 Ieri am fost un pic confuză, și cu toate astea am repetat
 aseară ca să îmi dau seama, m-am înțeles sau nu mă înțeles.
 Foarte bine, da.
 Deci înțeleg că scopul zilei de ieri a fost ca noi să înț
elegem sau să ne dăm seama,
 sau să mai degrabă să fim atenți la caracteristicile gândur
ilor care pot fi în funcție de trei feluri.
 vizuale, auditive sau...
 cine-ste zice?
 Este asta? E bine de ce am inteles?
 Da, da, da, da. O sa va fac o schema astazi, ca sa mai clar
ificam un picut.
 Ok. Bine, asta era intrebarea.
 Da, da, da.
 Multumesc.
 Da?
 Buna dimineata! Am testat ieri, dupa curs,
 mai multe scenarii de asociere-disociere
 și am observat în cazul meu că în majoritatea cazurilor de
 situații mai puțini plăcute,
 eu mă văd așa un pic pe jumătate, adică nu văd nici prin
 ochii mei, nu mă văd nici pe mine,
 și nu-mi dau seama cum duc exercițiul la final, sau dacă am
 tendințea să cred că
 momentele mai puțini plăcute le văd oarecum disociați, ce
 fac, mă asociez?
 Nu.
 Deci, îndepătesc și mai tare.
 Dacă sunt momente care îți dau o emoție destructivă, neg
ativă, da?
 Nu te asocizi, pentru că o amplifici.
 Deci, rețineți regula.
 Asocierea amplifică, în diferent ce tip de emoție este...
 Ok, mă gândeam că trebuie făcut opusul.
 Nu, nu, nu.
 Am înțeles.
 Dacă deja pe o situație negativă ești disociat sau...
 Partial, da.
 înseamnă că mintea ta deja a prelucrat parte din emoția
 respectivă. Poate că nu a ajuns la final, încă te mai făcu
ie.
 Nu a fost prima dată exercițiu de ieri făcut și probabil de
 aici. Ok, am înțeles.
 Poate că nici măcar nu trebuie să faci aceste exerciții, ci
 pur și simplu ai statușe, ai meditat. Văi, dar de ce mi s-a
 fi întâmplat asta?
 Dar cum ar fi fost dacă eu atunci aș vizita asta? Asta e
 deja prelucrare.
 Ok, ok, facem sens atunci.
 Momentul in care tu prelucrezi o situatie,
 gandeste-te, doar a prelucra o situatie inseamna o privit
 din mai multe unghiuri, curai?
 Da, da.
 Cand eu ma uit la o situatie din mai multe unghiuri,
 nimeresc si unghiul in care ma uit la o situatie si ma vad
 si pe mine in situatia aia.
 Ok, ok.
 Automa, ce face mintia? Asta se numeste disociere.
 Am inteles, ok, da, face sens acum.
 Deci, ma duc in disociere de fiecare data cand
 că caut perspective diferite asupra unei situații.
 Pentru că eu am luat mai multe exemple și rămâta chiar în
 toate, adică majoritatea.
 Înseamnă că au fost situații la care tu ai lucrat, pe care
 le-ai gândit.
 Așa, așa este, am lucrat la ele de-a-n automat.
 Deci, regula este așa, pe orice situație care îți dă o emoț
ie distructivă, ne disociăm.
 pe orice situatie care ne dă o emoție pozitivă, constructiv
ă,
 ne asociăm.
 Pentru că noi vrem să avem emoționalul ăla pozitiv dat de
 situația X,
 dar nu vrem să-l avem dat de situația Y,
 și atunci acolo ne disociăm, că nu ne place, știi?
 Da. Mulțumesc pentru clarificări.
 Cu drag.
 Vă ajută clarificări de genul ăsta?
 Vedeți cât de important e să puneți întrebări?
 pentru că mi-ar fi scăpat clarificarea asta dacă voi nu p
uneați întrebări.
 Uitam să vă zic, îmi aminteam în avion.
 Așa că rugămintea este să contribuim fiecare la calitatea
 acestui curs.
 Și modul în care voi contribuiți cel mai valoros este să sp
uneți ce nu a fost clar.
 Să ne puneți pe noi în curcătură.
 Diceți, băi, explică-mi chestia asta. Nu mi-a fost clar.
 Explică-mi.
 Ăla e un mod prin care tu contribui la creșterea calității
 cursului acesta pentru toată grupul, pentru tot grupul,
 inclusiv pentru colegii tăi, nu doar pentru tine.
 Nu obții o clarificare doar pentru tine, ci crede-mă, dacă
 tu ai o întrebare, mai multă lume are aceeași întrebare,
 dar poate că nu și-a formulat-o foarte clar în minte
 sau poate că nu a avut curajul să zică întrebarea respectiv
ă.
 Deci, nu te gândi, ba, am doar eu o întrebare, las, o țin
 pentru mine,
 poate reușesc să găsesc un moment în care să pun întrebarea
 asta doar lui Marius
 să nu zică ceilalți că, uite, eu n-am priceput.
 Noi avem de la școală chestia asta.
 Ăla care întreabă nu știe, dom'le, nu poate, nu îl duce m
intea.
 E exact pe dos. Omul care intreaba, e persoana care invata
 cel mai mult.
 Ok? Da.
 Asa.
 Neata.
 Mi s-a spus ca in momentul in care ma disociiez, de fapt im
i bag ranile sau emotiile supresi.
 Eu nu le vad asa. Dar care este delimitarea fina in a nu
 considera ca e ceva nearugula cu mine si bag emotiile sup
resi in loc sa le disociiez?
 Nu pot să-mi dau seama cine a putut să-ți spună lucrul ăsta
, nu contează.
 Nu contează.
 Însă niciunde în zona asta, psihologie, de la, poate doar
 de la nivelul genunchiului broaștei, poate cineva să zică a
șa ceva.
 Am înțeles.
 Adică disocierea este un proces natural pe care îl face un
 om care s-a vindecat de un anumit eveniment.
 Eee.
 Înțelegi? Deci, desocierea este ceea ce rămâne în urma unei
 terapii.
 Omul face psihoterapie în urma ei, rămâne această...
 Păi mă uit la mine și nu mai îmi spun că sunt prost.
 Dar mă uit la mine!
 A ce vă sună când eu zic, mă uit la mine?
 A disociere!
 Deci structurarea, designul gândurilor mele arată o disoci
ere în momentul în care eu pot să formulez
 Mă uit la mine și acum sunt mândru de mine.
 Mă uit la mine și-mi vine să-mi dau palme.
 Înțelegeți? Deci în momentul în care cineva poate să se exp
rime, se exprimă formulând
 Mă văd pe mine, mă uit la mine, mă gândesc la mine, asta e
 disociere.
 Ok?
 Da.
 Nu stiu. Voi dati microfonul unde vreti, si...
 Da.
 Multumesc. Bună, Sămarius.
 Legat de experiențele pozitive și negative,
 ne-ai spus ieri să repetăm...
 experiențele pozitive, nu numai pe alea negative, să ne
 repetăm în cap,
 eu am în cap ideea că merit
 chestiile rele,
 adică eu le-am creat, pentru că nu am făcut anumit lucru,
 P-alea care mi se intampla bune nu le merit pentru ca din
 noroc ca mi s-a intamplat, altcineva le-a facut, mi se int
ampla si nu pot sa le repet, noroc.
 Si nu stiu cum sa o tratesc pe asta, mai ales pe aia cu ca
 nu merit lucrurile bune, ca sunt din noroc.
 Multumesc.
 Bun, procesul aici de a remodela acest tipar
 ține de lucru pe convingeri
 care o să-l abordăm un pic mai târziu, adică în modulele ur
mătoare.
 Momentan, ok, trebuie să vă arăt o schema
 și o să clarificăm un pic mai mult după ce vede schema asta
.
 Oare, Valentin, poți să prins flipchart-ul și să proiectăm
 acolo?
 Nu merge.
 N-avem așa. Ok, bine, n-am știut.
 Bun, atunci o să încerc eu să și vorbesc în timp ce desenez
, că și așa dacă scriu, nu înțelege nimeni.
 Deci mai bine explic.
 Ok, vă mai imitiți momentul cu sala și s-a uzit boomul ăla
 și unii s-au speriat, unii s-au bucurat?
 Ok, bun, super.
 Chiestia aia, sunetul ăla, e orice experiență ai trăit tu.
 Că te plini pe stradă și vezi că cineva îi dă o palmă cuiva
.
 Sau, nu știu, două mașini se tamponează.
 Sau te uiți la televizor și nu știu ce.
 Sau te cerți cu partenari.
 Orice situație de viață este un așa numit stimul extern.
 Stimul extern.
 Este un țipăt.
 o buvnitura, o ceartă, un conflict, da?
 Orice, ceva din exterior.
 Noi ne-am aștepta ca stimul ăsta extern să ne dea o emoție.
 În realitate, nu ne dă o emoție, stimul ăsta extern.
 Stimul ăsta extern este filtrat de convingerile noastre,
 de valorile noastre.
 De exemplu, dacă nu dau doi bani pe oameni,
 dacă văd că unul îi dă un pumn altuia,
 la mine... eu merg mai departe.
 Da sau nu? Adică...
 Bă, nu mă interesea, ok, mă du...
 Nici nu mă atinge.
 Stimul ăla pentru mine aproape că nu există.
 Dacă sunt o persoană extrem de empatică,
 același stimul,
 unul care îi dă un pumn cuiva,
 Mă depesticau, adică extrem de intens pentru mine, să zisa
ți.
 Deci, în funcție de valori,
 pot să fie stimulul respectiv să îmi dea o emoție sau să nu
 îmi dea o emoție.
 La fel, în funcție de convingeri.
 Las că fiecare primește ce merită.
 Ăla a primit un pum.
 Nu mă atinge că fiecare primește ce merită.
 Dar dacă gândesc în termeni de
 tre' să ne implicăm ca să fie bine pentru toată societatea.
 Deja, ma implic altfel, am o alta atitudine in momentul ala
,
 in functie de sistemul meu de convingeri.
 Bun.
 Deci, stimului extern, odata este filtrat de chestia asta,
 dar stimului extern
 creaza o reprezentare mentala.
 Ce inseamna asta?
 Ce face stimului extern?
 Vad
 un accident de masina, poftim.
 Ce înseamnă reprezentare mentală?
 Că îi fac o poză, sau filmez cu camerele mele, video și cu
 microfoanele mele, urechile,
 și aduc în interiorul capului meu ceea ce am văzut, am auz
it, simțit în exterior.
 Asta înseamnă reprezentare. Vă amintiți? Reprezentare
 mentală.
 Lumea din jurul nostru noi o traim prin reprezentariile
 mentale.
 Bun.
 Deci, stimului extern crează această poză, film a exterior
ului, o creăm în interiorul minții noastre.
 Și ai zici, ok, reprezentarea mentală îmi dă emoția.
 Fii atent.
 Reprezentarea mentală îți dă emoția, dar emoția este condiț
ionată de fiziologia ta.
 Ce înseamnă fiziologia ta?
 Dacă, de exemplu, te doare o măseam,
 dacă, de exemplu, te simți relaxat, vei avea aceeași emoție
 într-o situație.
 Starea ta de sanatate, bani mai mult,
 pozitia corpului, ati facut la modul 1
 despre fiziologia?
 Un pic... hai sa testam, hai sa vedem, merci.
 Acum, ani de zile, inainte erai noastre,
 am avut sansa sa lucrez in Timisoara
 in primul centru din Romania, am fiintat pentru
 rehabilitarea copilor cu autism.
 și am lucrat acolo câțiva ani, și la un moment dat
 aveam o mămică care venia cu copilașul
 și copilul cu autism, hiperkinetic
 destul de avansat autismul
 și mama era în depresie
 era în depresie pentru că
 copilașul de...
 avea atunci vreo 8 ani
 de câțiva ani nu îi lăsa să doarmă deloc.
 Deci noaptea mama nu dormea,
 tata nu dormea, a doua zi tata se ducea la lucru,
 pentru că copilul avea
 un tic
 nervos,
 lua lingurile și toată noaptea bătea cu lingurile în mobilă
.
 Și datorită faptului că era hiperkinetic,
 deci era ca și cum tu ai fi băut 10 cafele,
 nu avea somn.
 Și el se culca dimineața la ora 6 sau la ora 7.
 Dormea câteva ore și era iarăși fresh.
 Și-o lua de la capăt.
 Imaginează-ți an de zile să nu doriu.
 Și a doua zi să te trezești și să faci curat în casă,
 să te duci la lucru, tai căsu.
 Era o depresie amândoi.
 Venea mama cu copilul și așa îl aducea de mână.
 Asta era starea ei.
 Ok?
 Și îți imaginezi cum se simțea care era emoția ei.
 Eu vedeam fiziologia.
 Bună dimineața!
 Asta era fiziologia ei, așa vorbea.
 Umerii căzuți, tot.
 Și a trebuit, în mintea mea a fost așa, băi, dacă vreau să-
l ajut pe copilul ăsta, părinții trebuie să-și schimbă emoți
ile.
 Cum fac să-și schimbă emoțiile?
 cum fac sa stimbă emoțiile? N-aveam timp sa fac terapii si
 alte chestii.
 Vezi aici o sageata interesanta.
 Emotia pe care tu o simti te face sa stai intr-o anumita
 pozitie.
 Cum stai, de exemplu, cand esti nervos?
 Care e pozitia ta cand esti nervos?
 Ai o anumita pozitie? Cine vrea sa-mi arate?
 N-as vrea sa stiu.
 Da, dar nu cu zâmbetul ăsta pe față, corect?
 Așa, ok.
 Dar când e... hai să facem un experiment.
 Hai să facem un experiment, ok.
 Iată-mi ce vreau să fac.
 Și să vezi cum fiziologia și emoțiile, vezi, au săgeată și
 într-o parte și într-alta.
 Fiziologia generează emoții, emoția generează poziția corp
ului.
 Vreau să facem un experiment. Vreau să stai în poziția cea
 mai căzută,
 aia în care de obicei stai când ești trist și fără vlagă și
 fără energie.
 Stai așa cu umerii căzuți, mâinile căzute, capul căzut, st
ai așa.
 Și în poziția asta pe care corpul tău, crerul tău o știu că
 e asociată cu starea de tristete,
 o să te rog să fii un pic fericit.
 De ce ai ridicat capul?
 Nu merge!
 Nu merge! Exista o unitate, o conectare atat de stransa
 între emoția noastră și poziția corpului,
 încât doar când ți-am spus cuvântul
 Fii fericit, o să te rog să fii fericit,
 corpul tău a reacționat.
 Nici măcar nu te-ai pus probleme...
 Ok, dar a zis Măriu să fiu fericit și să stau în poziția
 asta.
 Nu.
 Instant s-a ridicat corpul.
 Bun, acum fă altfel.
 Iați poziția ta de stat pe șezlong la soare.
 Hai ca e spatiu, stai pe 6 long la soare.
 La stai intins asa...
 Atentie, cand zic pozitie, ma refer de la degetele picioare
lor pana la parul din creste tu capule.
 Adica inclusiv fata, mimica fetiei.
 Cum stai tu cand stai la soare?
 Si acum fii trist.
 Fii nervos!
 In pozitie asta fii nervos dom'ne.
 Ba, dar ei nerveaza-te.
 Stai relaxat cu mainile sub cap, la soare, fain, frumos...
 Fii domn nefurios!
 Se reușește?
 Știi de ce nu se reușește?
 Pentru că postura corpului tău îi spune creerului tău care
 e emoția
 pe care ar fi normal să o simți cu această poziție a corpul
ui.
 Țineți minte următoarea regulă.
 Nu poți să simți o emoție
 dacă corpul tău nu se pune în poziția specifică emoției
 respective.
 Vin la pachet.
 Sunt condiționate una de alta.
 Și acum hai să-ți zic reversul medalii.
 Vrei o anumită emoție,
 pune-te în poziția specifică emoției respective.
 Deci, emoțiile noastre sunt date de reprezentările noastre
 mentale și de fiziologia noastră.
 De ce fiziologie și nu poziția corporală?
 Pentru că, de exemplu, o boală nu e poziție corporală, dar 
ți influențează emoția.
 o durere îți influențează emoțiile.
 Ok?
 Și fiziologie însemnând tot ce înseamnă de fizicul nostru.
 Îți poate influența emoția.
 Și fii atent!
 Dar abia acum avem un comportament.
 Deci, am situație exterioară,
 reprezentarea mentală acelei situații exterioare.
 Emoția dată de ce?
 Ce dă emoția?
 Representarea mentala plus fiziologia, dau emotia, si da be
a dupa asta, acționez.
 Am un anumit comportament.
 Iiii! Fug! Ma apar! Ma cert! Ridic tonul! Astea sunt
 comportamente.
 Asta e tot lansul care determina comportamentul nostru.
 Da?
 Aia ține tot de fiziologie.
 Deci fiecare emoție are niște caracteristici de poziție,
 ritm, viteză de respirație, tipar, unde respir, clavicular,
 toracic, abdominal.
 Fiecare emoție are designul ei fiziologic.
 Și dacă o parte din designul ăla fiziologic se regăsește,
 persoana respectivă are emoția aia.
 Un exemplu.
 Ați făcut la modul 1 despre raport, correct?
 Prin raport pot să induc unei persoane orice emoție vreau
 eu.
 Cum fac asta?
 Știu cum respir când am o anumită emoție și fac raport pe
 respirație cu acea persoană.
 Ce înseamnă un raport pe respirație?
 Ați testat? Raport pe respirație?
 respir în ritmul acelei persoane și după aceea vreau relax
are.
 Respiri mai lent și persoana cu care am făcut raport pe
 respirație va începe să respire mai lent.
 Și faptul că-și schimbă modul în care respiră, aș va schim
ba și emoția.
 Și va zice, mă, nu știu de ce, dar așa de calm mă simt când
 sunt cu tine.
 Să vezi ce fain e asta în cuplu, când vrei o anumită stare
 de la partener
 și respiri într-un anumit mod.
 Rămâne între patru ori.
 Ghinionul știți care e? Când eva SM trainer de NLP.
 Da.
 Și știe.
 Nu mai... ce vă, faci raport pe respirație cu mine?
 să nu mai faci raport pe respirație cu mine.
 Ok, vă ajută schema asta?
 Deci, mie mi-a clarificat foarte multe lucruri,
 pentru că inițial oamenii cred că
 asta-i situația și eu, tip, mă enervez, fug, dau cu pumnu,
 sunt situație-reacție.
 Nu, nu este niciodată situație-reacție.
 Este situație, filtrul al situației, reprezentarea mentală,
 emoție, fiziologie și dacă după aia o reacție.
 O leu, o bosești până ai o reacție.
 Experiențele anterioare sunt sistemul de convingeri.
 Pentru că experiența anterioară m-a învățat ce să gândesc.
 Asta se numește convingere.
 Deci, când tu zici experiența anterioară, de fapt, eu cum
...
 Cum memorez experiența anterioară sub forma unor reguli?
 Nu mai dau examene pentru că eu de fiecare dată cad examen
ul, pic examenul.
 Să-ți ziceți? Și cum am ajuns la asta? Am avut experiența
 anterioară cu trei examene picate
 și mi-am format o regulă. Eu sunt ala care pic tot timp cu
 examen. Deci, unde vine convingere?
 În cazul copiilor...
 Când o să vorbim de convingeri, vă clarific, dar există așa
, convingerile pot fi create datorită experiențelor, repet
ate,
 pentru că li s-a spus lucrul ăsta sau pentru că și-au spus
 lucrul respectiv. Deci, ai trei surse ale convingerilor.
 Dar o să ajungem la un moment dat să vorbim mai detaliat
 despre convingeri și cum le modificăm.
 Ok. Bun, deci, ăsta e sistemul în totalitatea lui. Ce ne
 interesează pe noi este unde putem influența sistemul.
 Și unde îl putem influența? Putem schimba stimului exterior
?
 Ce facem noi din schema asta ca sa schimbam stimul exterior
?
 Aici. Putem schimba?
 Ia atent! Comportamentul nostru vrea sa influenteze stimul
 exterior.
 Adica, vine ala si vrea sa dea cu pumnu, asta e stimul
 exterior.
 Eu am tot schema aia in mintea mea si ii reactionez, ii dau
 una cu piciorul.
 Știi?
 Să zicezi? Am un comportament.
 Ca să ce?
 Ca să nu pot să schimb nimic în exterior?
 Ca să-l fac să schimbe ce face?
 Adică să schimb situația exterioră.
 Scopul final este să vreau să schimb situația exterioră.
 Și o fac asta prin comportament.
 Problema este că sunt unele momente în care comportamentul
 nu este cel potrivit.
 Vă dau un exemplu.
 Imaginează-ți că trebuie să te duci la un interviu, pentru
 un job.
 Și...
 Îți dau două variante.
 Să nu știi dacă ți s-a întâmplat.
 Băi, te duci într-o zi la interviul ăla
 și știi zilelele în care te trezești cu fața la cearceaf?
 Băi, și n-ai chef nici măcar să respiri, dar mai ales să te
 dai jos din pat.
 Deci dacă ar putea altcineva să respire în locul tău ar fi
 extraordinar.
 Dar n-ai chef de nimic, adică senzația din aia de
 aia de, bă, aia de, capă mea, de ce m-am mai trezit astăzi,
 ți-a vrut vreodată?
 Eu m-am avut.
 Și e normal să existe.
 Adică, viața e așa, vă amintiți?
 N-am mai zis asta, niciodată nu e așa.
 Totuși te chinui,
 tragi pe tine pantalonii, după aia chiloții,
 După aia, îți dai seama că ceva nu e regulă, zici, lasă că
 merge și-așa și te duci la interviu.
 Superman, n-ați văzut?
 Superman are chiloții peste pantalonii.
 Nu.
 Te duci la interviu.
 Băi, dar n-ai nici chef să respiri.
 cam cât de eficiente o să fie comportamentele tale în acel
 interviu.
 Comparativ cu o altă zi în care, știi zilele alea de prima
 zi de vacanță?
 E soare afară și afară plouă cu găleata.
 Dar nu contează, pentru că în sufletul tău e soare.
 Știi? Momente din alea în care te trezești atât de bine
 dispus de ți se pare că e vacanță.
 și te îmbraci, nu mai contează cum,
 și te duci la interviu.
 Cum o să fie comportamentul tău la interviu?
 În care dintre cele două situații,
 comportamentul tău va fi mai eficient?
 Să zicem că știi același lucru,
 ți se pun același întrebări,
 ești la fel de deștep și întru un interviu și în altul.
 Dar faptul că te vei duce cu o emoție acolo,
 cu altă emoție acolo, va schimba ce?
 V-a schimbat două lucruri. Atât comportamentul cât și fizi
ologia ta. Adică non-verbalul tău va transmite că ești la p
ământ sau că radiezi de energie.
 Datorită cui? Datorită emoții. Întorc înapoi. Emoția dată
 de reprezentarea mentală, dar dată și de convingeri și de
 valori, dar despre care încă nu știi cum se modifică.
 Da, o sa inveti cum se lucreaza si pe convingeri si pe val
ori.
 Pe convingeri la Practitioner, pe valori de abia la nivel
 de Master.
 Insa, ce stia cum sa modifici sunt doua lucruri, reprezant
ariile mentale si fiziologia.
 Fiziologia...
 Fii atent! Vă amintiți că am început povestea cu doamna
 care venea cu copilul la sediu acolo unde lucram?
 Bună dimineața l-am adus pe Bogdân.
 Azi așa, mâini așa, poi mâini așa, intram în depresie eu.
 pentru că stând permanent cu o situație pe care o vezi zil
nic, ajunge să te influențeze.
 Și atunci, ce am făcut? I-am zis în felul următor, de mâine
, dacă vreți să intrați la mine în cabine să vedeți cum luc
rezi cu copilul,
 trebuie să vă uitați pe dulap.
 S-a uitat la mine așa și a zis...
 A venit ziua a doua.
 Bună zi dimineața, am venit...
 Zic, ce-ați uitat?
 Și-a rădulapă.
 Să uită sus.
 Când te uiți în sus, ce se schimbă?
 Aveți copii.
 Copilul mic plânge.
 Vine mama lângă el, și copilul se uită la mama în sus și se
 oprește din plânz.
 și mama e super fericită,
 pentru că vocea ei l-a liniștit pe copil.
 În realitate,
 șșș, secret,
 nu poți plânge privind în sus.
 De ce crezi că l-au pus pe Dumnezeu sus și nu jos?
 Pentru că dacă îl puneau jos, îți dădeau lacrimile.
 Te uiți sus și zici,
 mă simt ușurat.
 Oamenii buni, fiziologia spune că în momentul în care noi
 privim în sus,
 se schimbă poziția corpului și se schimbă emoția noastră.
 De-aia l-au pus pe Dumnezeu sus.
 Copilul, când se uită în sus, nu mai poate să plângă.
 Creierul nostru nu permite accesul la emotii negative,
 cu ghilimele, dar stiti de ce cu ghilimele, pentru ca frica
 care e emotia negativa, uneori e buna.
 Deci nu poti sa zici ca toate emotiile sunt negative, hai
 sa zic, neproductiva.
 O emotie destructiva, neproductiva, ca s-o simt, trebuie sa
 privesc in jos.
 Cand privesc in sus, mi se bloqueaza accesul la acele emot
ii.
 și brusc mă simt bine, mă simt relaxat,
 mă simt calm, mă simt cu sufletul împlinit.
 Și privesc în sus și zic,
 Doamne, ți mulțumesc că m-ai făcut să mă simt iarăușurat și
 bine,
 tu din cer.
 Și de fapt am făcut o chestie fiziologică.
 Știu că deranjez când demitizez chestii de genul ăsta,
 dar vă recomand dacă doriți să vedeți
 D.R.M. Brown a făcut un test
 și a luat oameni ori foarte credincioși, ori complet atei
 și în jumătate de oră le-a schimbat complet percepția
 Ateu în jumătate de oră față în față cu D.R.M. Brown, care
 e enălpist, mentalist
 dar face spectacole din chestia asta,
 l-a făcut pe un ateu să audă vocea lui Dumnezeu.
 Înțelegeți?
 Pentru că e atât de banal, atât de simplu,
 schimb sistemul de convingere al oamenilor.
 Și omul ăla care e extrem de credincios,
 în jumătate de ori îl poți face să nu mai credă deloc în
 Dumnezeu să fie ateu.
 Pentru că e doar convingere.
 De cât de ori v-ați schimbat convingeri de-a lungul vieții
 voastre?
 A fost o perioadă din viața voastră în care gândeați un luc
ru,
 peste 5 ani ați gândit opusul acelui lucru.
 Asta înseamnă că v-ați schimbat convingerea.
 Doar că nimeni nu s-a luat de convingerile voastre religio
ase până azi.
 Cam așa ceva.
 Ah, și eu sunt...
 Deci, ca să înțelegeți
 câtă hipocrizie pe mine,
 Eu îmi petrec sărbătorile religioase la mânăstirea.
 Pentru că au mâncare foarte bună.
 Au mâncare super bună.
 Și, și, atenție!
 Sistemul meu spiritual e unul extrem de personal.
 Mă duc, fac meditația, mă rog, dar nu la un moș cu barbă
 care e foarte dogmatic și are o grămadă de reguri.
 Ci la o conștință infinită.
 care n-are reguli, pentru că e infinită.
 Într-un infinit, nu prea poți să pui reguli,
 că pune o regulă într-un infinit înseamnă să-l limitezi.
 Dacă aveți chef, o să...
 așa, din când în când o să mă joc cu...
 dacă îmi dați voie, bineînțeles,
 cu limitele voastre legate de religie.
 Adică o să vi le provoc.
 Și o să vedeți dacă voi decideți că împotriva oricărei log
ici
 să continuați să gândiți dogmatic sau să gândiți liber.
 Poate nu ar fi trebuit să vă zic chestia asta.
 Că ating multe răni acolo.
 Dar îmi place.
 Îmi place Simona, suția mea mă tot oprește, zice
 Nu te mai băga peste credințele oamenilor.
 zic, dar eu asta fac, eu sunt instalator de profesie.
 Eu instalez și dezinstalez convingeri.
 Asta-i meseria mea.
 Și atunci trebuie să provoc oamenii.
 Le provoc, le arunc convingerile în aer
 și după aia, adulti fiind, poți să-și aleagă
 convingerile.
 Pentru că dacă tu erai copil și ți s-au băgat în cap niște
 convingeri,
 tu azi, după an de zile, nu le mai pui sub semnul întrebări
i.
 Imi uitezi ca o poveste teribil de faina legat de chestia
 asta,
 o mamica ii facea mancare fetei.
 Si tai a bucatele de carne micute acolo de o anumita dimens
iune.
 Si fata o intreaba, stiti copiii cum sunt curiosi pe chest
ii ciudate,
 zice, mami, dar de ce tai exact de marimea asta bucatile de
 carne?
 Și mama îi zice foarte elogventă, îi zice pentru că așa se
 face.
 Știți răspunsul ăsta, nu?
 Pentru că așa trebuie.
 Și zice, fără fetița, da, dar de ce?
 Copilul obraznic.
 Să întreb, de ce?
 Și mama îi spune, băi, adevărul e că nu știu,
 bunica ta m-a învățat să le tai așa.
 Și fetița se duce la bunică.
 Zice, bunică, de ce așa?
 Care e regula? De ce se taie în forma asta?
 Și bunica îi spune, pentru că în timpul războiului, nemții
 ne-au bombardat casa
 și am fugit cu mama ta și am avut doar o conservă cu noi
 și în conserva aia trebuia să-i facem de mâncare și trebuia
 să tai totul de dimensiuni aia.
 Banal, dar câte din convingerele noastre au ca bază o întâm
plare.
 Înțelegeți?
 Eu astia vreau să vi le provoc, să le arunc în aer,
 și când cad bucățele înapoi, voi să ziceți, o vreau pe asta
, o vreau pe asta, o vreau pe asta,
 pe asta o las la o parte.
 Nu e o convingere care să mă mai ajute azi.
 M-a ajutat in trecut, dar nu ma mai ajuta si azi.
 Am inchis paranteza.
 Daca cu permissione voastre pot sa fac provocarile astea as
upra convingerilor sau sa nu le fac.
 Deci, voi decidez daca nu doresti sa fac asemenea provocari
.
 Si-i suficient. Nu o sa auzi provocarile, e in regula.
 Vreti? O provocare de genul asta?
 Sigur?
 Chiar dacă riscați să pierdeți
 ideea că există un tată care are grija de tine,
 care ești neputincios?
 Nu, aia preexistați și la noi.
 Vă zic una?
 Nu aveți roșii stricate, ouă clocite la voi, nu?
 Telefoane nu o sa aruncati cu ele ca scumpe, stiu?
 Asta...
 Nu stiu.
 Asta o stiti. O sa va imi dau si altele care nu le stiti.
 Poate Dumnezeu, care este atat puternic,
 sa creeze un bolovan atat de greu
 incat nici El sa nu-L poata ridica?
 Mai zic o data?
 Poate Dumnezeu, care este atat puternic,
 Să creeze un bolovan atât de greu încât nici el să nu-l po
ată ridica?
 Deci, ar putea să creeze un bolovan atât de greu încât să
 nu-l poată ridica.
 Nu poate să creeze un bolovan atât de greu încât să nu-l po
ată ridica.
 Deci, poate și să-l creeze, deci poate să creeze un bolovan
 pe care nu-l poate ridica.
 Cum e?
 Poate să creeze ceva atât de greu încât să nu poată să-l
 ridice?
 Poate, dar nu vrea!
 E cel mai bun răspuns, îmi place!
 Poate, dar n-are chef ca să nu-mi facă mie pe plac!
 Îmi place! Bun, hai să revenim la oile noastre.
 Cum lucrez cu aceste reprezentări mentale?
 O să vă dau schemă scurtă.
 Cum lucrez cu fiziologia oamenilor?
 Vreau să facem o mică aplicație, acum,
 în care va trebui să urmărești.
 O să vorbiți doi câte doi și o să vă descriți casa voastră.
 Colegului.
 Colegu care culmia nu va zice nimic, doar va asculta.
 Știu că e greu,
 dar dacă treceți de bucatea asta în care doar asculti fără
 să zici nimic,
 e extraordinar.
 Deja ți-ai luat diploma de NLP.
 Nu există chestii mai grea decât să nu spui tu nimic.
 Trebuie doar să asculti și culmia.
 Trebuie să asculti și să te și gândești la ce zice acea
 persoană.
 Adică nu te gândiți la ale tale, nu e...
 ...
 Nu, nu, nu, deci...
 Tu chiar ești...
 ... e prea greu, așa-i?
 Fii atent!
 Primul lucru ce l-aveți de făcut este să identificați
 dacă persoana care îți povestește despre casa sa
 este vizual auditiv sau chinestez.
 Persoana care vorbește, nu care ascultă, da?
 Aveți la dispoziție 5 minute povestește o persoană,
 5 minute ceva, nu pot să vorbești 5 minute despre ceva care
 îți place, despre casa ta?
 Sau care nu-ți place, poftim!
 Ai de capul meu, am o cutie de carton în care dorm sub pod.
 Și nu știu de ce, dar e un carton
 care provine de la o fabrică care au reciclat cartoane.
 Deci povestești despre...
 Chiar dacă îți place, chiar dacă nu îți place, povestești
 despre casa ta.
 Fă-l pe celălalt să-i placă casa ta.
 Dar, atenție, nu inventezi, ci vorbești doar realitatea.
 Și fii cât mai specific, deci nu vag.
 Casa mai frumoasă.
 E vag, pentru că e o interpretare.
 Tu trebuie să fii atent. Există...
 Sunt oameni care vorbesc în interpretări.
 Casa mea e frumoasă, mie îmi place, este extraordinar.
 Ai zis ceva despre casa ta?
 Nu.
 Ce ai zis a fost interpretarea ta despre casa ta.
 Sau, vine trenul pe scenă și o zice,
 Acum am să vă spun ceva important!
 De fapt, ce-a făcut?
 Ai interpretat el ce urmează să spună.
 Feriți-vă de interpretări.
 Când comunicați cu cineva,
 sau când ascultați pe cineva,
 ascultați dacă vorbește în interpretări,
 sau în fapte,
 emoții,
 descrieri.
 Cât mai concret discursul,
 cu atât mai eficient.
 Interpretările le veți folosi,
 dar o să învățați cum,
 în ce context.
 Au rolul lor,
 dar au un rol hipnotic.
 Ok?
 Și veți învăța când și cum se folosesc acele interpretări.
 Au un anumit context în care trebuie să le folosim.
 În rest, feriți-vă de interpretări,
 pentru că, dacă nu e, contextul construit cum trebuie,
 oamenii zic, nu înțeleg nimic.
 Ok?
 Cum faceți voi când vorbesc eu?
 Nu înțeleg nimic.
 Bun!
 Doi câte doi,
 întoarceți scaunele,
 le luați,
 le-ați întors,
 Și alegeți cine povestește, cine ascultă.
 După 5 minute, noi o să vă schimbăm, o să vă amintesc.
 Eu o să schimbați rolurile.
 Atenție! Rugăminte!
 Mă mai ascultați un pic?
 Știi de unde vine?
 Nu vădți întreba niciodată?
 De la șarpe.
 Sarpele face SHH!
 Și atunci în conștiința noastră, în subconștientul nostru,
 a intrat ideea,
 aud și trebuie să fac liniște și să fiu atent să văd de
 unde vine sarpele.
 De acolo a apărut aceast mecanism.
 Bun! Cel care ascultă,
 cel care ascultă, dacă aveți și sper că aveți poate la voi
 ceva de scris, dacă nu scriți pe palmă,
 notați cuvintele dacă sunt vizuale, auditive sau kinestez
ice.
 Nu ziceți doar, a zis vizual.
 Care-i cuvântul?
 Pentru că după aia vreau să îmi spui cuvântul ca să ne dăm
 seama,
 băi, a fost vizual sau nu.
 Mai există o categorie pe care nu veam zis-o de cuvinte.
 Trebuie să vă zic sau?
 Hai, bine, hai, că vă zic că ne cunoaștem.
 Așa numitele cuvinte nesenzoriale sau digitale se numesc.
 Adică senzoriale care sunt?
 alea vizuale, alea auditive, alea chinestezice,
 incluse, gustative si olfactive.
 Si mai exista cuvinte digitale
 care... va dau cateva exemple.
 Digitale inseamnand...
 Ai inteles?
 Te-ai gandit?
 Ma gandesc la asta!
 Ma gandesc la camera mea preferata.
 Cand zici, ma gandesc,
 e vizual auditiv sau chinestezic?
 Nu este chinestezii.
 Dar fii atent, stii ce e interesant?
 Cand o persoana aude cuvinte nespecifice de genul asta,
 ca sunt nespecifice, nu sunt specifice nici vizualului, nic
i auditivului, nici chinestezii.
 O persoana le interpreteaza prin canalul sau.
 Daca un vizual aude, ma gandesc, zice,
 asta se gandeste vizual.
 Ba, dar daca e un auditiv care aude cuvintul,
 Deci, e vizual.
 Bă, dar dacă e un auditiv care auude cuvântul, mă gândesc,
 zice, a, își spune-l minte.
 Înțelegeți?
 Mare atenție la această capcană.
 Dacă auzi cuvinte nespecifice, scrie cuvântul și pui N, de
 la nespecific, nu știu ce e.
 Altfel vei fi tentat să crezi că este pe canalul tău.
 Digital sau nespecific se numește, ok?
 E nespecifică. De obicei scrierile științifice sunt digit
ale sau nespecifice.
 pentru că nu o să-ți vină fizicianul să zică
 am simțit în abdomen o căldură care mi-a spus că acolo e o
 gaură neagră.
 Știi?
 Și că viteza luminiei este atât.
 Deci discursurile științifice din start nu sunt senzoriale.
 Nespecific, sunt mai multe cauze.
 De exemplu, un motiv l-am întâlnit la persoanele foarte
 manipulatoare.
 Deci o persoană foarte manipulatoare din start folosește
 discursul ăsta pentru că-i bagă în ceață pe ceilalți.
 Persoanele care ascultă se simt, ai de capă mea, nu înțeleg
, dar nu înțeleg pentru că nu zice ăsta ce trăie, sau nu înț
eleg pentru că sunt eu incapabil.
 Deci din start asta e manipulare.
 Ok?
 După aceea, poate să fie o persoană care are un discurs obi
șnuit științific,
 adică nu o face cu intenție, doar că așa a vorbit toată via
ța.
 Un profesor...
 care pur și simplu vorbește așa și când se duce să cumpre p
âine.
 Știi?
 Cuvinte... Daniela Majoti... Unde e?
 Nu mai stiu.
 Deci cuvinte digitale, am zis, sunt cam toate cuvintele de
 exemplu, am perceput.
 Am priceput, am perceput.
 Ai înțeles. Brav, da.
 Ești face lucrarea de doctorat în discurs digital.
 Deci, avem la cine să apelăm.
 O să le observați prin eliminare și spuneți
 A, asta nu-i pe niciun simț, înseamnă că e digital.
 Nu sunt atât de importante și vă zic de ce.
 Pentru că nu influențează emoții.
 Celălalt îi influențează emoții.
 În NLP acum, în faza asta, unde suntem noi,
 nu ne interesează foarte tare.
 O să ne intereseze la nivelul de mai avansate, dar acum nu.
 Bun, 5 minute, după aia schimbați, încă 5 minute, descriăți
 camera voastră, casa voastră, casa bunicilor, ce vreți voi.
 Muzica
 Bun!
 Azi oameni nota 10.
 Hai sa vedem!
 Cand se porne sa vorbeasca, nu se mai opresc.
 Vine şarpele, vine şarpele!
 Ceea ce urmează să facem în continuare este să,
 şi mai târziu o să verificăm cum facem formula,
 astfel încât să nu credem că...
 şi nu există, deci e cea mai bună variante.
 E esență la tot ceea ce face.
 Deci nici măcar nu vă gândiți că ar putea fi altceva.
 E ok. E perfect în regulă.
 Vă dați seama că îmi place să vă văd implicați?
 Adică nu o să vă răpesc plăcerea asta, bucuria asta, să vă
 zic gata, opriți-vă!
 Nu mai las un minut, o mai povestiți.
 Dar sunt curiosi eu, implicați-mă și pe mine, că mă simt
 dat la o parte.
 Mă simt abandonat.
 Trebuie să fac terapie cu mine după aia.
 Ce ați observat?
 Ce ați identificat? Hai să vădăm.
 Salut Marius, dragosti mă numesc.
 Salut.
 La sfârșină am dat drum că nici eu, nici colegă mea nu am
 putut să ne apțiem
 unde a spune orice. Adică eu ascultam și la un moment dat
 Păi da, dar stai un pică...
 Și e la fel. Adică, a, da, interesant, dar așa nu?
 Păi și de unde ți-ai cumpărat covoarul ăla?
 A, ce mișto, ce idei bună, poate împușe.
 Da, despre asta era, exerciția.
 A, pe bune?
 Genial.
 Hai zim ce ai observat, dacă ai observat cuvinte vizuale,
 auditive, chinestezice, nespecifice.
 Da, colegă meu a început, prin faptul asta e un apartament
 luminos.
 M-am gândit că luminos, automat lumina o vezi.
 Adicii se poate încadra în...
 E clar vizual exprimat.
 Hai să vedem dacă a continuat în direcția asta.
 La un moment dat m-am făcut că nu am înțeles cum este apart
amentul ei și aia a zis
 Aaaa, deci este semi de comandat cumva vine.
 Nu, nu, nu, nu, hai să-ți desenez. Fii atent, este așa.
 Hai să-ți desenez.
 Deci a luat...
 Să-ți înzuați elementul vizual de acolo.
 Bun, ok.
 Și mi-a făcut frumos cu aici, nu știu cum, aici e fereastra
.
 Ok, super tare! Brav! Ok, mulțumim!
 Mi s-a părut foarte interesant exercițiu. Mulțumesc!
 Hai să vedem, altcineva?
 Am avut o nelămurire cu colegă, dacă suntem vizuale sau
 chinestezi, ziceam îndo.
 Ea a povestit numai ce senzații are în casă.
 Îmi place să mă duc în baie că mă simt relaxată, perdelele
 sunt, nu știu de care culoare, dar totuși camera
 Nu mi se pare ca e locul pentru care sa muncesc sau in care
 sa ma odihnesc.
 Adica la ea erau numai senzatii destulari, era kinestezic.
 Odihna, ma simt relaxat, da, ok? Kinestezic.
 In schimb la mine, inca nu stiu nici acum dupa 2 ani de z
ile daca sunt vizuala sau kinestezica.
 Vorbesc foarte repede, gesticulesc, dar mai mult ma acces
 pe senzatii,
 pe ce simt, pe mirosuri?
 Amintiti-va, vei am zis, nu suntem doar vizual, doar audit
iv sau doar kinestezici.
 E posibil, intr-un anumit context, ganditi-va, eu cand ma
 raportez la casa bunicilor mei,
 v-am povestit de mirosul din casa bunicilor mei.
 Deci, pai, e kinestezic.
 Sunt contexte in care sunt extrem de vizual.
 Sunt contexte in care sunt extrem de auditiv.
 Pe contextul ăsta poți să fii vizual, auditiv sau chinestez
ic.
 În alt context ești altfel.
 Dacă preponderent, dacă te uiți de sus, din avion, la toate
 contextele din viața ta, hai să zici că faci, tragi o conc
luzie și zici, băi, în mai multe contexte sunt auditiv.
 Sau în mai multe contexte sunt chinestezic.
 Ok?
 Dar, e relevant?
 Din punctul meu de vedere, contextual devine relevant.
 Deci că în contextul ăla știu că sunt așa.
 Vă dau un exemplu de o persoană extrem de vizuală pe care
 am cunoscut-o,
 o româncă ghid turistic în Grecia.
 Când mergeam în Grecia, vinem tabării acolo și era liberă,
 apelam la ea să vină să ne ducă prin excursii.
 Și e atât de vizuală, încât în momentul în care îți povest
ea,
 zice, aici este cetatea, nu știu cum, și are un turn așa,
 și ți-l descria, aproape că îl vedeai.
 Dar nu asta ne-a scocat.
 Ne-au dus pe o barca, pe o insula,
 si ne-au dus cu barca.
 Si ea se ocupa de vreo patru autocare.
 Noi eram toti intr-un singur autocare,
 dar ea mai avea si alte grupuri, stii?
 Stati aia avea lista in fata
 cu numele
 si ne astepta
 cand urcam pe vaporul ala
 ca sa ne duc pe insula.
 Iar se uita, Marius, bifat.
 Cu tare, bifat, bifat, bifat.
 Bun, perfect. Ne-am bifat pe foz, toți ne-am urcat pe bar
che.
 Ne-am plimbat pe insulă ce ne-am plimbat, la întoarcere,
 stătea la ușa, acolo pe unde se intre, la scara Bărcii,
 se uita la tine, Marius.
 Bifa numele la toți după figură.
 Băi, impresionant!
 Și zice, lipsește cu tare!
 Înțelegeți ce memorie vizuală avea?
 Da. Dar s-ar putea pe alte contexte să nu fie vizuală, doar
 pe contextul ăla de job. De ce?
 Pentru că mintia e observat că are nevoie să întreneze mem
oria vizuală ca să creeze cel mai eficient proces acolo.
 Cristina, ai ridicat mână.
 Eraam sigură că sunt doar vizual în ceea ce privește casa,
 însă concluzia după acest exercițiu a fost că, de fapt...
 A, nu mă vede Valentin, te pupă.
 Concluzia e că vizualul meu, de fapt, rezultatul final este
 să ajung la chinestezic.
 Casa este locul în care eu am nevoie să mă încarc,
 Și atunci, vizual, prin coloristică, o colometrie texturi,
 ajung la acea senzație de cozy, de confortabil, în care
 casa devine oaza mea de liniște.
 Dar am aflat asta astăzi din urma exercițiului. Eu eram ax
ată doar pe vizual. Adă bine, combin colorile frumos,
 dar de fapt în spate era senzația pe care am nevoie să o
 simt când intră în casa mea.
 Perfect, foarte bine, da.
 Mulțumesc.
 Și noi, când am construit casa, am zis arhitectului, fă așa
, în așa fel design, cât în fiecare cameră să mă simt altfel
.
 Exact.
 Deci, din ce context te-am zis? În contextul ăla sunt chine
ztezi.
 Și eu, în context de job, sunt destul de vizual.
 Stau tot timpul cu ceva în mână și nu-i cuțit, știi?
 Da.
 Ok, altcineva.
 Ce-ați mai identificat?
 Uite acolo.
 Alex Sunt. Eu sunt vizual și chinestezic, iar colegă mea la
 fel a observat.
 Ținând cont de ea, a descris că casa părinților ei e foarte
 mare și nici nu prea avea timp să...
 Mare este...
 Vizual.
 N-a. E digital, e nespecific.
 Da, dar descrizi vizual, in mari, acolo e geamul, patul, to
ate chestiile.
 In schimb eu ca ca sa tin de 5 minute acelea am dus mai
 mult in chinesitezic apartamentul meu
 si eu stiam deja ca sunt, bine, inainte era mai mult vizual
 si deja mi-am dat seama ca am devenit usor-osor mai chines
itezic
 si ma indrept in directia potrivida care imi doresc.
 care îmi doresc.
 Perfect, super. Ok, mersi.
 Altcineva? Da?
 Tine mana sus.
 Deci, ai spus mai devreme, Marius,
 am lucrat aproape 11 ani intr-un hotel
 si pe timpuri, acum mult timp,
 acum nu stiu cum se mai practica,
 hotelul fiind de patru stele,
 colegii care lucrau in restaurante
 aveau nevoie sa-si dezvolte
 aceste abilitati vizuale
 pentru că, în momentul în care veneau, nu știu, 10 persoane
 și se așezau la masă,
 ei trebuiau să știe să aducă mâncarea, să pună în fața cel
ui care a comandat,
 fără să mai trebuie cine a vrut friptura, cine a vrut șniț
elul.
 Deci aveam nevoie de această...
 Am pățit o chestie din asta la un restaurant, eram 16 perso
ane,
 a venit kilnăru,
 până nu știu, nu cred că avea 30 de ani,
 cu mâinile la spate.
 Și zice, am venit să iau comanda.
 Nu-ți notezi? Zice, nu, nu-i nevoie.
 Hai să vedem.
 Și eram noi, am comandat, nu știu ce am comandat,
 și vreo două gaji a trecut rândul.
 Zice, eu m-am răzgândit, vreau asta l-altă.
 Dar două sau trei persoane s-au răzgândit dintr-o masă de
 16 să mai întâmple.
 Asta se duce, da, spuneți.
 Asta, ok.
 Băi, ne-a adus comanda fără nicio greșeală, fără să-și note
ze nimic.
 Deci, a devenit pentru mine zeul meu în materie de memoria.
 Da.
 Da.
 Deci așa se întâmpla.
 Era unul din standardele...
 Iar cei care nu respectau erau mutați la bar sau eu știu...
 Dar la restaurant nu exista.
 Să nu știe cine ce-a comandat.
 Și am mai văzut o fază legat de vizual.
 Poate la un alt modul o să vă învăț să faceți.
 O doamnă spunea la un curs. Spunea, eu nu rețin numele o
amenilor pe care îi întâlnesc.
 Eu.
 Nu țin minte numele oamenilor.
 Nici eu. Dar chipul da.
 Și zice, dacă întâlnesc două persoane, am șanse ca la unul
 să țin minte numele, a celorlalți.
 Nu, sau la niciunul să țin minte numele.
 Și trainerul zice, te învăț o metodă vizuală, astfel încât
 la cei 300 de oameni din sală, până mâine le vei reține num
ele.
 Trainerul expert în NLP. Mă mai duc la cursuri de formări,
 să mai învăț chestii, e normal.
 și eu am zis, nu o să poată, n-are cum.
 Tehnica foarte bună, foarte faină, văd chipul persoanei
 și din chipul persoanei și din numele persoanei
 realizez o caricatură.
 Adică mă uit la chipul persoanei,
 ascult numele și zic, dacă aș face o caricatură pe chipul
 acestei persoane,
 dar care să aibă legătură și cu numele acestei persoane,
 cum ar fi caricatura?
 și mi-o desenez în minte deasupra chipului acelei persoane.
 Am zis că vă învăț altă dată tehnica, vă am învățat-o acum.
 Și i-a spus doamne, i-a zis, uite, singurul lucru ce trebu
ie să-l faci,
 trebuie să te duci să cunoști lumea din sala, adică în pau
zele de astăzi și de mâine,
 să cunoști lumea.
 Fai să facem cunoștință, mă numesc așa, mă numesc Popescu,
 mă numesc Basilica, mă numesc nu știu cum.
 A doua zi, la finalul cursului, a chemat-o in fata.
 Doamna avea undeva 65, cam asa, in jur de 65 de ani.
 A chemat-o in fata.
 Si ne-a rugat sa intoarcem badge-urile, de sa nu se vada
 numele.
 Si din fata le-a zis numele.
 Eram 300 de oameni in sala, la gresit la 2 persoane.
 Nu mai are. Vorbesc serios.
 Pe tehnica asta.
 Ia, țin-u minte, că erau, îți dai seama,
 că erau unii care aveau același nume.
 Păi da, dar aveau altă față, nu?
 Și caricatura era diferită.
 Unul are nasul, nu știu cum,
 unul are urechile, nu știu cum, știi?
 Unul are părul, îi stă, nu știu,
 și a amplificat o șuviță.
 La păr i-a făcut o spirală și cu un fulger.
 o chema Fulguica.
 Zic si eu, nu stiu, si se mana Fulge.
 Inselege?
 Nu era vizuala, ea era kinestezica.
 Doar ca pentru a tine minte numele,
 ai nevoie de strategie vizuala.
 Eu de exemplu, ca sa tin minte un numar de telefon,
 imi zici cineva un numar de telefon, ca sa-l tin minte,
 eu il impart in doua.
 Prima jumătate din număr o țin minte vizual, a doua jumăt
ate din număr auditiv.
 Pentru că procesorul meu nu reușește să țină minte întreg
 numărul.
 Simona, soția mea, și-a iei chinestezii cât se poate.
 Poate să vorbească orice propoziție, un discurs întreg ții-
l spune, începând cu ultima literă spre prima literă.
 Și zic, cum faci?
 Deci e simplu.
 Vad propositia
 si nu o citesc de la stanga la dreapta, ci de la dreapta la
 stanga.
 Deci, m-am antrenat chestia asta, si iti vorbeste cursiv
 invers.
 Ințelegeți?
 Eu, de exemplu, aveam problemă...
 Nu știu de ce, o chellare sau...
 Mă rog, strategia mentală nu funcționa cu întrele.
 Aveam problemă,
 când conduc, să depășesc mașini.
 și mi-am dat seama că trebuia să-mi
 corectez strategia vizuală pentru chestia asta.
 Și cum am făcut? Am întrebat pe cineva, am un prieten
 care nu are nicio problemă, e extrem de relaxat, depășește
 bine,
 dar fără să se pună în pericol, tot timpul știe când să o
 facă
 și cum să o facă. Eu am nevoie să fie strada liberă
 ca să pot să depășesc, știi?
 Și zic, cum faci? Deci eu nu știu.
 Zic, dar totuși hai să detaliăm un pic
 la ce te gândești, ce vezi în mintea ta, ce ai în mintea ta
, o să învățați exact
 cum se identificat strategii, dar nu acum,
 mai pe la ultimul modul de practitioner vă învăță.
 Descopăr că el are, imaginați-vă, un kenar ca o ramă de tab
lou
 de o anumită dimensiune pe care și-a vizualizat-o în mintea
 lui.
 Dar nu mai știe cum a făcut asta.
 Când mașina din față depășește limitele acelei rame,
 nu se bagă în depășire.
 Are o ramă pe care o ține în minte.
 Se gândește, dar nu se gândește, numai e conștient.
 A devenit automatism.
 Și știe că dacă mașina depășește, aia înseamnă că e prea
 aproape.
 Înțelegeți?
 Da, un fel de detector de distanțe.
 Așa faceți toți care puteți depăși ușor.
 Am început, am preluat și eu strategia asta și apoi a mea f
ost ușor.
 Pentru că vedeam automat, a, e de mărimea asta.
 Imaginează-ți așa, întinde mâna în față,
 și deschide palma.
 Deschide degetele așa.
 Ok.
 Ăsta deja a devenit un detector de distanță.
 Dacă ceva e mai mare decât...
 Nu știu, uite, aici, flipchard-ul meu
 e mai mare decât distanța asta acum,
 că stau aproape de el.
 Înseamnă că e prea aproape.
 La tine că ești acolo,
 flipchard-ul...
 Intră 10 flipchard-uri în distanța aia,
 înseamnă că e departe.
 E, o asemenea distanță tu o ții minte mental
 de când? De când odată ai condus cu cineva și
 ți-a dat, ACUM A TRĂZ' SĂ DEPĂţEţTI!
 Ţi-a zis, ştii? Şi tu ai reţinut.
 E reţinut mărimea respectivă. Mărimea aia a devenit
 standard pentru tine. Eu n-am avut
 o chestie... Nu, ştiu, așa a fost, nu s-a întâmplat.
 Şi a trebuit să între pe cineva cum face.
 Şi o asemenea reprezentare mentală m-a ajutat ulterior
 să îmbunătăţesc
 o performanţă de a mea, un comportament al meu.
 dar a trebuit să înțeleg că în mintea noastră noi îmbunătăț
im sau stricăm lucruri.
 Ok?
 Am închis paranteza. Mulțumesc.
 E gata exercițiu.
 Când am apucat să spun, olegamea Alexandra și a început cu
 multe cuvinte din zona vizualului.
 Însă mi-am dat seama că au fost mai preponderente cele de
 chinestezii.
 Ce a făcut diferența în final a fost tonalitatea ei și ritm
ul cu care mi-am povestit.
 Da.
 Mulțumesc frumos.
 Mulțumesc și eu.
 Da, hai să vedem pe cineva cine nu o mai e.
 Zic? Tă rog.
 Da, sigur.
 O întrebare.
 Putem deveni din chinestezii vizuali sau invers sau?
 Nu devenim pentru că deja suntem,
 ci putem să ne amplificăm pe un context unul dintre canale.
 Deci doar amplificăm pe unul dintre contextele de viață un
 canal.
 Și e bine să le amtrenăm pe toate.
 Rămâne de a ne fi în semnificativă, pentru că noi nu operăm
 de-a lungul vieții într-un singur context.
 Să zicem că eu sunt general valabil sau per totalul context
elor sunt auditiv.
 Da, dar am enorm de multe contexte în care îmi trebuie viz
ualul sau chinestezicul să-mi-l folosesc.
 Stii?
 Posibil, posibil. Sunt strategii din astea mentale care
 combină două.
 Cum țin eu minte numărul de telefon.
 Stii?
 Văd primele cifre, aud celelalte ca să le țin minte, să le
 grupez.
 Ok?
 A reținut frigura și poate auditivă a reținut altceva.
 Sau poate că a fost tot vizual și a reținut cum arată.
 Eu, de exemplu, eu folosesc memoria mea vizuală
 ca să mi-amintesc exact unde...
 și mi-amintesc propoziții dintr-o carte citită acum 20 de
 ani
 și știu unde pe pagină erau scrisă.
 Sus, jos, pe stânga, pe dreapte și mă duc exact acolo.
 Ok?
 Dar nu sunt vizuală în toate contexte.
 Sunt contexturi în care nu am nimic cu vizualul.
 Da. Mai e cineva ce ați descoperit...
 Ce a fost mai ușor să identificați? Vizualul, auditivul sau
 chinestezicul?
 Dacă arată o hartă, e vizual, bineînțeles.
 Am avut impresia că mă plimbă cu hartă. Te duci pe stânga
 și pe stânga,
 celelalte sunt pe dreapta, și celelalte sunt pe...
 N-am avut culori, n-am avut...
 Am avut nespecifice multe, mare, imens, mare, lung...
 E posibil să fie interpretarea ta, hartă.
 Și atunci, tu să fii vizual din perspectiva asta,
 tu să fii interpretat.
 Persoanul respectivul poate să fie și chinestezică,
 să zică, dacă merg la stânga, a merge,
 da, mi-a folosit...
 e destul de chinestezic mersul.
 și mergi foa-lui lung și toate pe stânga și toate pe...
 E chinestezi.
 Deci e pe chinestezi.
 Da.
 Ok.
 Păi...
 Da.
 Mulțumesc.
 Elena Sunt că ieri n-am zis.
 Da.
 Mie mi-a plăcut foarte mult exercițiu ăsta pentru că am put
ut să tac în primul rând și
 și să ascult.
 Și colega mea a făcut același lucru.
 A fost greu să tăceați.
 A fost un exercițiu foarte bun.
 Mi-am notat.
 Ea este vizuală,
 și eu sunt vizuală,
 dar în funcție de context,
 ne adaptăm.
 Dar asta mi-a plăcut cel mai mult,
 că mi-am exersat această abilitate de a asculta.
 Ok.
 Super.
 Brav.
 Mulțumesc și eu.
 Bun.
 Mai e cineva.
 Ok.
 Ultima persoană și după ea trecem mai departe.
 Dă-i microfonul, trebuie.
 Salutare, sunt Cosmin.
 O întrebare doar de curiositate.
 Am descoperit că uneori imi este ușor să rețin un cod pin,
 un cod de alarmă,
 în funcție de poziția pe tastatură.
 Mhm.
 Asta înseamnă vizual sau chinesitez?
 Nu, vizual, vizual.
 Poziționarea respectivă, tu o vezi.
 Ok?
 Mi-ai intrat în...
 Da.
 Da.
 Ok, mă simt.
 Da, e vizual.
 Gândește-o de că tu, de fapt,
 Poți să scrii la tastatură fără să te uiți?
 Pe tastură.
 Seamnă că, de fapt, te uiți în mintea.
 Știi?
 Mă uit la tine și scriu. Și nu scriu cu greșelă, scriu core
ct.
 De ce? Pentru că în mintea mea eu am tastatura, o văd de ac
olo.
 Ok?
 Braille.
 Scriea prin tactilă, nu?
 Aia e chinestezi, sigur.
 Dar?
 Eu aș zice că-i tot vizual.
 Eu aș zice că-i tot vizual, pentru că eu când învăț lităra
 și știu că-i acolo, eu îmi desenez în minte tastatura.
 Eu personal, îmi desenez în minte tastatura și doar știu că
-i acolo o reproduc pe aia, ce o am în mintea mea, ca
 imagine.
 Nu știu.
 N-am idee, simp.
 Da, da, da.
 Nu-mi dau seama, nu stiu sigur, dar eu as zice ca e vizual,
 da.
 Da.
 Absolut, da.
 Dar eu incat zic ca e vizual.
 Nu, numai ca mergem mai departe.
 Bun!
 Fii atent ce aveti de facut acum, mai avem 15 minute cu pre
lungiri.
 Nu?
 Ok, va dau niste etape pe cum o sa lucram acum.
 Tot asa, doi cate doi, veti modifica reprezentarile mentale
 ca sa modificati emotia unui eveniment.
 Wow!
 E simplu!
 E extrem de simplu!
 Dureaza 2 minute, nici atat.
 Fii atent ce ai de facut.
 Prima data,
 rogi colegul cu care lucrez
 sa se gandeasca
 la un eveniment dificil
 din trecut.
 Deci prima data,
 alege evenimentul.
 Deci,
 Bun. Când alegi evenimentul, trebuie să identifici ce emoț
ie. Să zică ce emoție este.
 Ce emoție? Ce intensitate pe o scală de la 1 la 10?
 Deci de la 1 la 10 ce intensitate are? Bun.
 Dupa aceea, a punctul 2, ce emotii ar vrea sa aibă in loc
 de emotia initiala?
 Deci, cu ce emotii vreau sa schimb?
 Adica, care e emotia dorita pe acel eveniment?
 Simt frica, vreau sa simt relaxare pe emotia respectiva.
 Punctul 3.
 alege un alt eveniment, un eveniment în care ai simțit
 relaxare, ai simțit emoția pe care tu îți odorești.
 Eveniment 2, zic.
 Eveniment 2.
 Deci, alege un alt eveniment în care ai simțit ce ai vrea
 să simți pe primul eveniment.
 Am zis că primul eveniment simt ce?
 Ceva, frică, nervozitate, pierdere, vinovăție, ce vrei tu?
 După aia.
 Și ce emoție vrea să simți în loc de frică, nervozitate,
 vinovăție, mai știu eu cum?
 al treilea etapa,
 găsești acum un eveniment în care ai simți,
 sau ai simțit, emoția asta care ți-o dorești.
 Ok?
 După aia, punctul 4.
 Ce crezi că trebuie acum?
 Acum, la punctul 4, trebuie să identific sumodalitățile
 evenimentului care îmi dă emoția dorită.
 O să facem, o să vedeți că facem împreună, vă arăt toate
 etapele.
 Punctul 4, sumodalitățile. Ce sunt modalitățile?
 caracteristicile alea, distanta, mărime, pozitie, disociat,
 asociat, sunete, chineste, zic tot, da?
 Deci, sumodalitățile
 emoției 2
 emoției 2 sau emoției dorite, da?
 Cum faci aici? Hai sa descriam punctul 4.
 Hai zic, bun, ai gasit un eveniment in care ai avut emotia
 dorita?
 Ce ai dorit? Pai as dorit bucurie si relaxare.
 Bai, de la frica la bucurie, parcă ceva nu-mi place.
 Hai de la frica la siguranta.
 Frica in credere, frica relaxare, poftim.
 Deci, mare atenție să fie și un pic logice transformările.
 Deci, de la frică la entuziasm și veselie nu prea merge.
 Sau de la tristete la entuziasm, parcă nu merge.
 Văduc către ceva mai neutru, un pic, dar cu o notă pozitivă
.
 Bun. Ai găsit un eveniment în care ai simțit siguranță și
 relaxare?
 Am găsit. Bun.
 Și acum există o formulă. Deci, acum suntem la punctul 4,
 da?
 există o formule pe care vreau să te rog să o memorezi, să
 o notezi.
 Dar prima dată îți-o zic și după aceea, tu îți-o mai zic od
ată ca să o scrii.
 Formulea e așa.
 Observă tot ceea ce vezi în acest eveniment, în această
 situație.
 Care e situația?
 Dorită.
 Din care mi-au emoția dorită, da?
 Atenție! Observă tot ceea ce vezi în această situație.
 Observă cu ochii tăi.
 Să ți dați timpul verbal pe care îl folosesc?
 La prezent. Catoate că situația a avut loc când?
 În trecut.
 Dacă aș fi fost corect, să zicem, din toate punctele de
 vedere,
 adevărul, adevărat, aș fi zis,
 observă ce ai simțit atunci.
 De ce nu o fac?
 De ce zic, observă tot ceea ce vezi, observă tot...
 Observă ce-ai văzut atunci.
 Observă tot ceea ce vezi, zic eu.
 De ce?
 Pentru că formularea la prezent are impact de asociere.
 Când vorbesc cu o persoană care suferă,
 îi vorbesc la trecut despre evenimentul suferind
 ca să s-a amplific disocierea acelei persoane.
 Și zice, dacă ai ști ce am pățit aia sau ce mi se întâmplă,
 îmi zice persoana respectivă.
 Și eu zic, ce ți s-a întâmplat?
 Să înțezi azi nuanța.
 Mie mi se întâmplă acum și eu zic, și ce ți s-a întâmplat?
 Nu îi zic, și ce ți se întâmplă? Zic, ce ți se întâmplă?
 Zic, ce ți s-a întâmplat?
 De ce? Pentru că trecutul are deja mesaj de disociere în el
.
 Rețineți aceste mici trucuri lingvistice.
 Programarea neurolingvistică, adică cu limba.
 Măi, nu știu la ce vă gândiți voi.
 La lingvistică.
 Ok, ne întoarcem, da?
 Observă tot ceea ce vezi.
 Observă cu ochii tăi.
 Nu contează, pentru că eu vreau să...
 Eu încă nu știu dacă acea experiență a memorat-o kinestezic
.
 Poate a memorat-o vizual, chiar dacă preponderent e kinest
ezic.
 Până și Ioanis mai are memorie vizuală.
 Știi?
 Dar el e kinestezic, omul.
 Adică... Înțelegeți?
 Bun!
 Observă tot ceea ce vezi, observă cu ochii tăi.
 Observă luminositatea.
 Observă culorile, observă claritatea.
 Deci, prima dată îl pui să observe lucrurile.
 Încă nu îl întrebi cum sunt, da?
 Dupa aia.
 Ascultă tot ceea ce se aude.
 Simte tot ceea ce simți.
 Ați zis exact? Visual, auditiv, chinez, tezi.
 Bun.
 După ce ai făcut partea asta,
 Fintu o emotie pozitiva, vreau sa-l tin acolo, adica sa fie
 fain.
 Il asociez.
 Asociere inseamna ce?
 Ii zic...
 Amplifica tot.
 Amplifica tot ceea ce vezi.
 Tot ceea ce auzi.
 Tot ceea ce simti.
 Si acum...
 Deci dupa ce ai facut bucata asta, atentie, trebuie sa va
 notati pentru ca dupa aia trebuie sa ghidezi pe cineva sa
 face exercițiul asta.
 Ah, notează și pentru tine și îl luați de acolo?
 Ok.
 Cum v-am zis, e important să...
 Știi care-i faza?
 Când tu scrii,
 scrisul, faptul că scrii,
 creierul tău înregistrează formele pe care tu le scrii
 ca o dublare a memoriei.
 Deci, când tu scrii de mână,
 Tu memorezi mult mai bine, de exemplu, decat daca scrii la
 tastatura,
 pentru ca e ca si cum ti-ai scrie in creier.
 De asta e important sa scrii.
 Ok? Cum?
 E dublata, are si vizual, are si chinestezic.
 De asta o amplific.
 Nu are auditivul. Auditivul prin faptul ca il auzi.
 Acum, ca să aibă și auditiv, și auditivii cum fac?
 Își repetă în minte propoziția.
 Și își întăresc pe a treia dimensiune memoria în cazul ăsta
.
 Ok?
 Închisă paranteze.
 Bun.
 Dabia acum mă interesează să identific sub modalitățile emo
ției 2.
 Și zic așa.
 Cum e lumina?
 Bine, scuze, prima dată zic, e film sau e poză?
 Imaginea ta din minte, e film sau e poză? De acolo încep
 tot timp.
 Film sau poză?
 După aia, dacă e film, întreb doar viteza de derulare a
 filmului.
 Cum e viteza de derulare a filmului?
 De obicei este exact în ritmul natural.
 Dar am avut situații în care mi-a zis, este mai lent.
 Sau este mai rapid.
 Am avut și asemenea situații.
 De aia e bine să-mi trebi.
 Ok?
 Atenție!
 Dacă nu e în calcul o asemenea sumodalitate,
 nu va funcționa la final.
 Deci, tu trebuie să-mi trebi viteza.
 Dacă e naturală, perfect.
 Dar dacă e mai lentă, dacă e mai rapidă, ține-ți întrebarea
, bine?
 Dupa aia, filmul sau poza este al negru sau color?
 Și acum întreb, care este intensitatea luminii?
 Și asculti cuvintele spuse de acea persoană.
 De exemplu, zice, este ca lumina de la Sfințit.
 Tu îți notezi ca lumina de la sfântit.
 Nu zici, pentru că tu interpretezi și spui,
 e o lumină slabă ca intensitate.
 Nu, nu, nu. Nu este slabă ca intensitate.
 Este ca lumina de la sfântit.
 Pentru tine, pe harta ta mentală, are sens lumina slabă ca
 intensitate.
 Pentru cealaltă persoană, sensul identificarea acelui tip
 de lumină
 este ca lumina de la Sfințit.
 Ai schimbat ceva, nu mai știe cum trebuie să fie lumina.
 Ca mâncarea de la mama de acasă.
 De ce mai faci tu rețeta respectivă?
 Că lipsește un mic ingredient.
 Nu știu, mama ardea mâncarea.
 Știți? Atunci lipsește aroma respectivă.
 Cum e lumina?
 Cum sunt culorile?
 Bineînțeles, dacă nu ți-ai zis că e alb negru.
 Cât declară este imaginea?
 La ce distanță este imaginea?
 La ce distanță este poza dacă ți-ai zis că e poza? La ce
 distanță este filmul dacă ți-ai zis că e film?
 Eu zic imagine că le include cumva pe amândouă.
 Ce mărime are imaginea?
 ce pozitie, in ce pozitie a ecranului mintii tale este
 imaginea.
 Eu o sa zic ca un pic mai sus de piept orientat spre stanga
, nu stiu, spre dreapta, mai jos, mai oblic, abar nu.
 Ai terminat cu astia vizuale, si acum pui urmatoarea intreb
are.
 Exista elemente auditive?
 Pentru ca e posibil sa nu aiba nicio memorie, nicio memor
are auditiva pe evenimentul respectiv.
 Daca zice ca exista, hai sa vedem ce intrebarii pui.
 Daca zice ca nu, te duci la chinestezii.
 Dar dacă zice că da, există și auditiv, zici, sunt voci, mu
zică sau sunete?
 Sunt sunete, zice. Ce fel de sunete?
 Poate să fie sunete de vânt, de frunze, poate să fie sunete
 de roz de mașină, abar n-am, nu știu.
 Copii care vorbesc în depărtare.
 Ce fel de sunete se aud?
 Copii care se aud gangurind in departare.
 Bun, daca zice voci sau muzica, si la sunete, la toate, d
upa ce i-ateti, intereseaza asa.
 Volumul, cat de ridicat este volumul?
 Sau cum este volumul muzicii, vocilor, sunetelor?
 Ce este acolo?
 care este tonul, cum descri tonul acelei voci, acelei muz
ici, acelor sunet.
 Tonalitatea e inalta, joasa, medie, blanda, agresiva, nu st
iu ceva zice,
 insa tu trebuie sa notezi exact cum va zice, cu acele cuv
inte.
 Sunetul este continu sau are întreruperi?
 Are ritm sau este haotic?
 Și de ce insist să vă notați?
 Pentru că
 nu-ți ar plăcea ca colegul cu care tu lucrezi să nu știe să
 te ghideze.
 Da sau nu?
 Adică să vină colegul, hai să lucrăm, am un eveniment, vre
au să-l prelucrez
 și colegul zice, știi, eu nu mi-am notat, nu știu cum să te
 ajut.
 Cam cum e senzația.
 Și atunci nu fi tu colegul care nu știe să-și ajute colegul
.
 Sunt... sunt smecher?
 Știu să vă enervez, știu.
 Deci am vorbit de sunet, da?
 Din ce direcție vine sunetul sau care e poziția sunetului
 respectiv?
 După ce ai terminat și cu asta, zici...
 Oare mai trebuie să îl întreb dacă există vreo emoție sau
 nu?
 De unde am pornit?
 Alege un eveniment care îți dă o emoție.
 Deci nu-l intreb, exista o emotie?
 Ca presupunt ca a ales un eveniment in care exista o emotie
.
 Si atunci ce il intreb la kinestezic?
 Unde este localizata emotia ta?
 Acum ma duc la kinestezic, da?
 Dar nu mai trebuie sa il intreb, pentru ca i-am zis de la
 inceput, ar fi absurd.
 Alege un eveniment care iti da emotia de relaxare.
 După aia să-l întreb, există o emoție?
 Cum?
 Ar fi să răspundă, nu!
 Păi n-ai zis că există relaxare, te-am păcălit!
 Unde este localizată emoția ta?
 Ce mărime are?
 Ce temperatură are?
 Cum o simti cand o atingi?
 Neteda, aspră?
 Cum?
 Nu e necesar ca ma duc prea mult in visual dupa aia.
 Cum?
 Da, cum o simti la...
 Cum se simte la atingerea aceasta emotia ta?
 Daca i-o atingi, daca i putea s-o atingi,
 care ar fi senzatia ca o atingi?
 netedă, aspră, lucioasă.
 Abar nu.
 Lucioasă e deja vizual, deci nu, mai bine nu.
 Nu vreau să vă confuzez.
 Se poate verifica și asta, dar nu vreau să faceți.
 E grea sau ușoară?
 E statică sau în mișcare?
 Dacă e în mișcare, ce-n treaba?
 Cum se mișcă?
 Bun.
 Perfect.
 Ce ai obținut?
 Ești la punctul 4 și ai sumodalitățile
 care pentru persoana cu care tu lucrezi, pentru colegul tau
,
 ii vor da emoția de calm, relaxare pe ce-a lucrat.
 Liniste, siguranță, nu știu ce a ales, ok?
 Acele sunt modalități.
 Dacă tu le vei pune la orice situație din viața acelui om,
 ii vor da acele emoții.
 Și ce crezi că am de făcut la pasul 5?
 să iau evenimentul inițial, deci iau evenimentul ăla NASOL,
 NASPA,
 și îi pun sub modalitățile identificate la punctul 4.
 De la punctul 4.
 Cum fac asta?
 Dacă nu ai o oară, nu ai o oară.
 Dacă nu ai o oară, nu ai o oară.
 Dacă nu ai o oară, nu ai o oară.
 Dacă nu ai o oară, nu ai o oară.
 Dacă nu ai o oară, nu ai o oară.
 Dacă nu ai o oară, nu ai o oară.
 Dacă nu ai o oară, nu ai o oară.
 Dacă nu ai o oară, nu ai o oară.
 Dacă nu ai o oară, nu ai o oară.
 Dacă nu ai o oară, nu ai o oară.
 Dacă nu ai o oară, nu ai o oară.
 Dacă nu ai o oară, nu ai o oară.
 Zic, te rog, câte persoane din sală poartă ochelari?
 Te rog să-i numeri.
 Înainte de a trece la următoarea,
 tot de-a una înainte de a trece la o etapă,
 mai ales când intervine o etapă de schimbare,
 rup continuitatea.
 Adică, el până acum stătea pe emoția aia faină,
 eu acum trebuie să-l duc în emoția nașpa,
 Ca să o pot schimba.
 Deci, ca să fac chestia asta și să nu se mai gândească la
 evenimentul ăla fain,
 eu trebuie să-l fac să se gândească la evenimentul pe care
 vrea să-l schimbe.
 Nu o să-și dorească asta.
 Să treacă de la ceva fain.
 Eram cu prietenii la mare și ne distram și nu știu ce,
 și trebuie să-mi amintez de moartea tatălui.
 Ok?
 Nu o să vreau.
 Mintea mea o să refuze.
 Și atunci ce fac?
 Trec de acolo, de la ce fain a fost la mare cu prietenii câ
nd ne distram,
 la să număr șosetele roșii ale colegilor.
 E o chestie care îmi blochează mintea, dar mă face să
 accept următoarea etapă.
 Altfel eu nu o să vreau.
 Exact, da.
 Pre supune să deschide ochii și să zi...
 Poți să-i dai altceva, poți să-i zici...
 Spune-mi, te rog, primul număr de telefon al tău care l-ai
 avut.
 Cine își mai amintește?
 Adică eu știu câteva persoane care își arăminti.
 Eu nu.
 Poți să-i zici altceva.
 Scoate, te rog, radical din 4274 din minte.
 Numără din 17 în 17 până la 4800.
 Doar că trebuie timp de 10 secunde să facă sarcinia aia, nu
 doar să râdă de ea.
 Adică trebuie să-i dai ceva ce se poate face.
 Eu de obicei dau ceva de genul ăsta.
 Uite-te, te rog, in sala
 si alege 3 persoane care au par blond.
 Stii? O chestie de genul asta care, de fapt, ce face?
 Intrerupe functia mentala anterioara.
 Ok? Asta-i scopul.
 Tot de auna cand trec de la o etapa la alta la exercitiile
 de NLP fac asta.
 Cand nu trebuie, o sa va spun, dar acum oricum vreau sa o
 exersati.
 Sunt momenti in care nu trebuie, pentru ca vreau sa cumules
c de la o etapa la alta.
 Doar ca acum vreau sa intrerupez de la o etapa la alta sa
 exersati acest break state, se numeste,
 sau intrerupele de stare.
 Am vazut, multumesc.
 O sa mai dureze un pic, o sa mai dureze.
 Deci am facut bucata asta.
 Dupa ce ai facut bucata aceasta, mai exista o ultima etapa,
 6,
 in care spui persoanei
 cum asociazate in aceasta situatie
 pe care am imbrunatatit-o, modificandu-i su modalitatea.
 Ah, nu vi-am zis cum se modifica, scuze.
 Am sarit peste 5, deci...
 Ok, ok. Îmi trebuie și mie, da, break state. Ok, deci la 5
 zic așa, te duci în evenimentul ăla cu moartea tatălui sau
 ce era acolo, accidentul, nu știu care, ciarta, nu știu
 care, ok.
 Ești în starea aceea, în situația aia, o vezi, o auzi, sim
ți,
 și acum, colegul tău care te ghidează,
 zice așa, se uită pe foaia pe care și-a notat, ce?
 Că imaginea pentru relaxarea ta era la, cum ai zis tu, 2.35
 de centimetri.
 Zice, du acum această imagine la 2.35 de centimetri.
 Glumesc cu 35, v-ați prins, da?
 37 erau.
 Fă luminositatea să fie ca la Asfințitul Soarelui.
 Adică ce îi zic? Îi dictez să modifice toate caracteristic
ile pe care le are imaginea care îi dădea starea de bine.
 Ok?
 Și pe imaginea, la final,
 imaginea care până acum îi dădea starea nașpa,
 o să îi dea stare de bine.
 Pentru că nu contează la ce mă gândesc,
 ci contează în ce sărtar am pus poza respectiv.
 Adică ce caracteristici are poza filmul respectiv.
 Eu mă pot gândi, de exemplu,
 până am făcut aceste modificări,
 când mă gândiam la moartea bunicii mele, suferiam teribil.
 Acum ma gandesc la moartea bunicii mele si ma gandesc cu i
ubire.
 Simt iubire.
 Da, am murit, dar nu conteaza.
 E aici, e cu mine.
 Dar nu puteam sa fac asta pana in momentul in care am schim
bat sumodalitatile, pentru ca eu vedeam ce?
 Vedeam pierderea.
 Pentru mine, sumodalitatile respective erau specifice pierd
ere.
 Acum, acea imagine cu bunica moarta inseamna iubire.
 Cat de mult m-ai iubit.
 Nu mai inseamna cat de mult am pierdut.
 Pentru că am pus-o la altă distanță, altă mărime, altă
 luminositate,
 luminositatea, toate detaliile astea însemnând pentru mine
 asta înseamnă iubire.
 Cum am făcut asta? Am luat o imagine în care am simțit iub
ire.
 Păi avea clar o altă luminositate decât cea în care bunica
 era moartă.
 M-am uitat și la distanță, și la poziție, și la sunet, și
 la emoții, și la tot.
 și le-am pus pe asta alătă.
 Și acum, momentul în care a murit bunica, nu-l mai asociez
 cu pierderea, ci cu iubirea.
 Ok?
 Da.
 Exact, da.
 Le amplific, pur și simplu le intensific doar ca să le pot
 sesiza mai ușor.
 Rezultatul.
 Nu trebuie.
 Nu trebuie.
 E evenimentul 1 si e evenimentul 2.
 Ok, deci nu definim evenimentele.
 Nu.
 Ok, mulțumesc.
 Trebuie doar să spui emoția pe care o simți din acel even
iment.
 Asta e tot.
 Nu trebuie.
 Nu trebuie.
 Nu trebuie.
 Nu trebuie.
 Nu trebuie.
 Nu trebuie.
 Nu trebuie.
 Nu trebuie.
 Nu trebuie.
 Nu trebuie.
 Nu trebuie.
 Nu trebuie.
 Nu trebuie.
 Nu trebuie.
 Nu trebuie.
 Nu trebuie.
 atât da tot, stii?
 Și trebuie să spui ce intensitate are emoția, de ce?
 Pentru că la finalul ăsta te pun să măsori iarăși.
 Deci, schimbăm acestesu' modalități dictându-i de pe foaia.
 Pune... nu e niciun sunet.
 Și tu îi zici, pune un sunet de foșnet, de frunze
 frunze pe care l-auzi din stânga ta.
 Pentru că așa e în evenimentul 2, îl a dorit.
 Volumul trebuie să fie cât volumul unei...
 nu știu ce.
 Ce ai scris tu acolo.
 Senzații, mă duc la chinestezii, zic, și-așa cumva.
 Ea e emoția asta de
 calm ce vrei tu
 si fă-o să pulseze, fă-o să apară în stomac, să rotească,
 să nu știu ce.
 Deci la ultima etapă, deja îi spun...
 Nu îi mai zic emoția de frică sau ce era, îi zic emoția dor
ită
 să o pună acolo.
 Ca să o prindă bine cea nouă.
 Deci la ultima etapă, aduc emoția dorită
 la chinestezic.
 Da.
 Microfon, te rog?
 Mâna sus, ca să vă vadă, da.
 Tibor, sunt. Ajută-mă, te rog, mare, să înțeleg.
 La primul pas trebuie să ne gândim la un eveniment dificil.
 Care generează o frică.
 Da.
 Trebuie să identific ce emoții am, la ce intensitate, de la
 1 la 10, da?
 Și după aceea...
 Break state.
 Break state.
 Adică cel care mă ghidează să-mi facă un break state.
 Îți faci tu dacă uită cel care te ghidează.
 Îți zici, stai că a zis Mare, o să-mi fac un break state.
 Ia să mă uit, o să văd cine are ochelari.
 Eu sunt cel care ghidează.
 Dacă tu ești cel care ghidează, îi spui celui lalt,
 celuilalt, uita-te, te rog, in sala si vezi cine este imbr
acat cu haina rosie.
 Stai un pic, de ce am zis sa se gandeasca la un eveniment
 dificil si l-am intrebat pe ce...
 Ce emotii are, ce intensitate are emoții.
 Ce intensitate are?
 A facut bucatea asta? Bun!
 Break state, si dupa ce ii spun...
 Dupa ea.
 Ce emotii ai vrea sa ai?
 Ce emotii ai vrea sa ai in evenimentul ala?
 Cand te gandesti la evenimentul ala, ce ai vrea sa simti?
 Si sa mi-e explice ce emotii ar vrea sa aiba.
 Doar sa zic cat de numire a emoției.
 Si am si plecat mai devarte.
 După aia, iară break state.
 Break state.
 Da?
 Și după aceea, îi spun să aleagă un alt eveniment?
 Nu, nu, nu.
 Ești pe acel eveniment 2 și aici identifici...
 scuze, aici la 3 îi spui găsește un eveniment care îți dă
 emoția pe care tu îți-o dorești.
 Deci să mai caută o emoție care să se înținze cu...
 Prima dată caută emoția.
 După aia îi zici, și din ce eveniment o putem lua?
 Din ce eveniment din viața ta putem să găsim această emoție
?
 Și îi spun să caute.
 Și caută o perioadă, un eveniment în care ai avut această
 emoție pe care tu ți-ai dorit-o la punct 2.
 După ce ai distrag atentia?
 După aceea, nici nu mai trebuie aici, nu mai e necesar că
 tot pe asta lucrezi.
 Știi? Doar că acum deja zici hai să găsim su modalitățile
 acestui eveniment.
 3 și 4 sunt foarte legate între ele.
 Deci să cautem un eveniment care e provocare de emoția.
 Am găsit un eveniment la trei și zice
 Când eram la liceu cu colegii și am fost într-o excursie pe
 munte
 Și pe asta deja să-mi povestească. Prima nu contează, nu
 trebuie
 Nu vrei să-ți povestească nimic
 Tu zici așa
 Și când te gândești la asta
 Ai în minte o poză sau un film
 Deci să nu îmi spune nici evenimentul
 Nu mă interesează
 Și nici evenimentul celălalt
 Exact cum ai făcut-o cu coleg anastăr
 Exact
 Și când te gândești la asta
 Atenție
 De ce zic când te gândești la asta?
 De ce am folosit cuvântul gândești?
 Păi, îl plin prin...
 Da, dar de ce gândești?
 De ce nu am zis și când îți vine în minte și vezi imaginea
...
 Exact. Gândești. E neutru, e digital, e nespecific.
 Și las să-și genereze în ordinea sa.
 Poate că o persoană, de exemplu, dacă e un auditiv,
 își amintește auditiv și după aia pune imagini.
 Sau își amintește o emoție cum a fost și după aia apar imag
ini.
 Dacă eu îi zic, și ce vezi când... așa, îl forțezi prima
 dată să vadă?
 Și nu e corect.
 Deci folosiți și când te gândești la acel eveniment, ce îți
 vine în minte?
 Păi sunt vreo două pagini de întrebat aici.
 Nu țin minte atâtă întrebări.
 Sunt...sunt...sunt multe,
 dar o să vi le arăt cum se fac.
 Și atunci o să vedeți că e extrem de simplu.
 Ok, și după ce am creat starea pozitivă prin imagini, prin
 simțuri, prin...
 L-ai dus în starea aia.
 ai identificat caracteristicile vizuale, auditive, chineste
i, zice atunci faci break state, zice acum hai sa ne gandim
 la primul eveniment
 si zici imagineaza-ti ca ai o telecomanda magica in mana
 Da, acolo l-am intrebat doar de intensitate si de ce l-am
 mai intrebat
 Da, acolo nu stim nimic, nu stim nimic, nu ne intereseaza,
 aia era doar ca sa stie el de unde porneste
 Imaginează-ți că ai o...
 Încă nu pot să opresc.
 Încă mai am.
 Nu știm la ce oră terminăm.
 Și mai pun încă o data cele
 20 de întrebări.
 Da, dar de data aceasta
 nu îi le mai pui ca întrebări.
 Tu îi pui răspunsurile.
 Nu îi mai zici.
 Și cum e luminositatea? Că nu mă interesează ala negativ.
 Mă interesează ala negativ
 să aibă luminositatea de la ala pozitiv.
 Baga lumina galbenă.
 Baga lumina galbena, da.
 Apasa pe un buton de la telecomanda ta magica si baga lum
ina galbena.
 Apasa pe un buton de la telecomanda si dui imagina la dist
anta...
 Nu stiu care, ok?
 Apasa pe un buton si fai imagina de marimea asta.
 Da volumul mai tare.
 Da.
 Ok?
 Ok.
 Bun.
 Cine vrea sa vina sa lucram rapid?
 Haide.
 Ca tot nu ai scris, te recompensez, stii?
 Ia un loc.
 Aha.
 Bun. Ochi si urechi.
 La 6,
 la 6, o sa vedeti ce fac,
 o sa zic, asociazati in
 evenimentul asta si imagineaza-ti cum o sa fie
 mainepoi, mainecand ti-l amintesti
 iar si de data asta o sa simti pozitiv evenimentul.
 E o mica fraza care
 și te ancorează pozitiv lucrurile.
 O să o vedeți în timp ce o fac.
 O să vă atragă atenția.
 Bun, Magda.
 Ochi încheiși
 și vreau să te gândești la un eveniment
 care atunci când îți vine în minte te face să te simți rău.
 Sunt atât de multe...
 Eu nu știu la care să mă opresc.
 Alege unul dintre ele.
 Unul care să aibă o intensitate 8, 9, 10, adică să fie
 intens.
 Vreau să îl rezolvăm, ok?
 Poți să te întreb ceva înainte?
 Durerea este o emoție?
 Durerea este o descriere a unei emoții, o interpretare a
 unei emoții.
 Emoția poate să fie, de exemplu, tristețe.
 Și tu să-i spui durere.
 Poate să fie furie și tu să-i spui durere.
 Pentru că tu îi spui durere când te gândești la cauza ei.
 Dacă ești atentă doar la emoție și nu la ce ți-a causat emo
ția respectivă, o să identifici mai ușor exact emoția.
 Dacă tu, de exemplu, fii atent, un om zice, simt durere că
 m-a părăsit nu știu cine, de fapt e tristete. Înțelegeți?
 Supărare, furie, poate să fie... ăstea sunt emoții. Durerea
 e o interpretare a unei emoții.
 care-i emoții.
 Și care-i emoția?
 Alege evenimentul, alege un eveniment din trecutul tău
 care încă simți că e intens acolo.
 Gata.
 Ai ales evenimentul?
 Da.
 Ok, care e emoția care o ai atunci când te gândești la cel
 eveniment?
 Frică.
 Ok.
 Pe o scala de la 1 la 10, cat de intens este frica asta?
 8
 Ok. Bun.
 Cand te gandesti la acest eveniment simti frica.
 Dar care ar fi o alta emotie care ar fi in regula pentru t
ine sa o simti in loc de frica
 atunci când te gândești la evenimentul ăsta.
 Care ar fi emoția cea mai potrivită să o ai în loc de frică
?
 Iubire?
 Iubire? E ok? E echilibrat?
 E în regulă pentru tine să simți iubire?
 Ok, bun, super, perfect.
 Bun, stii ce vreau sa te rog acum, Magda? Sa deschizi un
 pic, ok?
 E mai intens de 8, a zis 8, dar e mai intens, e 10.
 In momentul in care persoana incepe sa planga, ala e maxim
ul de emotii, ok?
 Pentru ca da pe din afara emotii, asta inseamna plansul, ok
?
 E ok, e in regula.
 Vreau să te uiți un pic în sală și de la distanță așa să
 identifici câți bărbați au părul roșu în sală.
 Nici unul. N-am nicio chelearie, dar nu cred că e vreo unul
.
 Nu i-am nimerit. Ok. Bine, atunci e mai simplu. Câți bărba
ți au păr?
 Majoritatea.
 Perfect!
 Să simțiți, asta a fost o întrerupere de stare.
 Ok?
 Sunt necesare întreruperile astea de stare.
 Gândiți-vă, acuma din starea inițială pe care o avea,
 nu ar fi găsit ușor ceva care să-i dea starea 2.
 Ok?
 Hmm, lasă că are.
 Ok.
 Mășter cum mânecăm.
 Da, da, da.
 Cum mânecăm, ia, cum găsim.
 Bun, super.
 Deja a facut o gluma, stiu ca si-a intrarut starea, stiu ca
 pot sa merg mai departe.
 Altfel nu merg mai departe pentru ca mi-ar data tot din
 starea anteriora lucruri.
 Pot sa stergi.
 Ok. Asta a fost o comanda care iarasi intensifica ruperea
 starei.
 Pentru ca stergand ochii deja e un mesaj sa a terminat ce a
 fost anterior.
 Bun. Magda, vreau sa te gandesti la un super moment din vi
ata ta in care ai simtit iubire.
 Atentie! Pana tu te gandesti, o sa vorbesc cu colegii nost
ri.
 Ia a zis ca ar vrea sa simta in situatia aia iubire.
 Daca eu n-as stii foarte bine si as gresi, i-as zice, gand
estete la un moment din viata ta in care ai fost iubita.
 E greșeală.
 Pentru că, să zic zic, vreau să simt iubire, eu nu știu d
acă se referă,
 s-o simtă ea pentru cineva, sau altcineva pentru ea.
 N-am voie nici să-mi treb, n-am voie nici să presupun.
 Așa că, ce fac?
 Folosesc exact cuvântul ei ca să nu intru să greșesc.
 Dacă să zicem ea, s-ar fi referit la,
 Păi vreau să simt că pot să iubesc pe exulesc.
 Dar, eu aș fi zis după aia, gândește-te la un moment din
 viața ta în care te-ai simțit iubită, să iesi zați, iar fi
 zis, băi, nu mă înțelege omul ăsta.
 Și de aia este extrem de necesar să fii pe cuvintele coleg
ului cu care lucrezi.
 Deci gândeste-te la un eveniment să găsești un moment în
 care ai simțit iubirea.
 Fii atentă!
 Poți să cauți în trecutul tău recență un trecut îndepărtat,
 un asemenea moment în care ai simțit iubirea.
 Nu contează care era contextul.
 Nu trebuie să aibă nici o legătură cu evenimentul anterior,
 nici persoane, nu există nici o legătură.
 Dacă... să zicem așa.
 Să zicem că nu ai alege iubire.
 Ce altceva ai alege să simți în acel eveniment în afara de
 iubire?
 Liniștea.
 Liniște, ok.
 Caută-te rog în trecutul tău în momentă în care ai simțit l
iniște.
 Asta e mai ușor.
 Ok? Găsește un asemenea moment.
 Găsește o perioadă din viața ta în care ai simțit liniște
 și alege din perioada respectivă cel mai important even
iment, cel mai intens eveniment de liniște.
 Gata.
 Perfect, super.
 Ia uită-te la acest eveniment.
 Să-i dați deja aici, aduc la present.
 Uită-te la acest eveniment.
 Ce-ți vine în minte?
 Nu trebuie să-mi spui, trebuie doar să te gândești.
 Observă ce-ți vine în minte.
 Ai o poză sau un film?
 Cumară.
 Vine o poză.
 Poză, ok.
 Când privești spre poză aceea,
 la ce distanță de tine o vezi?
 Foarte aproape.
 Te vezi pe tine în poză sau vezi cu ochii tăi?
 Nu prea îmi dau seama exact.
 Păi nu e complicat. Doar să verifici dacă ești și tu în poz
ă.
 Să ești și eu în poză.
 Ești și tu în poză. Perfect. Ok. Deci e disociată.
 Ca de obicei.
 Te e foarte aproape.
 Amintirile plăcute sunt disociate chiar dacă sunt aproape.
 De aproape mă pot vedea pe mine în poza aia.
 Ca o poză în care ești și tu.
 Ok?
 Doar că o ții aproape.
 Dar e disociat. Asta înseamnă că...
 Vă amintiți?
 Noi avem tiparul ăsta că
 alea faine, pozitive care ne ajută, ne disociăm de ele.
 Nu mai sunt ale noastre. Când au trecut, parcă...
 Nu mai avem nevoie de ele. Ok?
 Bun, dar o lasă așa.
 O lasa asa pentru ca pentru ea asta reprezinta liniste.
 Vrea liniste, asta reprezinta liniste pentru ea.
 Daca o asocizezi o sa vedeti ca se schimba un pic linistea.
 Deci lasa asa cum e, de aproape, te vezi pe tine in ea,
 spunem daca e color sau alb negru.
 Este color.
 E color.
 Culorile cum sunt? Intense, pale, care e senzatia cand pri
vesti culorile?
 Intense.
 Intense.
 Foarte multă lumină.
 Cu foarte multă lumină.
 Cu soare.
 Lumina este pe toată poză, este focalizată într-o nimită z
onă.
 Este pe toată poză.
 Este foarte mult soare.
 Foarte mult soare.
 Lumina vine de la soare.
 Lumina vine de la soare.
 Ok?
 Bun.
 Imaginiile, detaliile sunt clare sau blurate un pic în ceaț
ă?
 Clare.
 Clare.
 Ok.
 Știți de ce sunt așa clare și așa?
 Pentru că e foarte aproape.
 Ok?
 Poza este în mărime naturală, este mai mică.
 E foarte mare.
 Foarte mare. Foarte mare înseamnând că depășește mărimile
 naturală sau...
 Da, e ca și cum te duci la cinematograf și vezi...
 Ești ca o poză când tu ecranul de cinematograf.
 Exact.
 Ok, bun, perfect. Există sunete?
 Există, dar nu le aud într-o primă fază, văd doar imagina.
 Ok, perfect.
 Sunetele acelea...
 De unde știi că există, dacă nu le auzi?
 Stii că sunt, dar sunt într-un plan secundar.
 Sunt într-un plan secundar, perfect. Lăsăm-ă într-un plan
 secundar. Sunt voci, e muzică, sunt sunete oarecare.
 Este sunetul mării.
 E sunetul mării, ok. Din ce direcție se ode?
 Din față.
 Bun, perfect.
 Ok.
 Senzatia aceea de liniște,
 unde o simți mai exact?
 În suflet.
 În suflet, ok?
 Nu detaliăm, doar memorăm,
 notăm cuvintele spuse de coleg, da?
 Senzatia aceea,
 dacă i-a atinge-o,
 cum ar fi la atingere?
 Fină.
 Netedă.
 Ce greutate ar avea?
 Nici foarte ușoară, dar nici foarte grea.
 Nici foarte ușoară, dar nici foarte grea.
 Ce temperatură ar avea la atingere?
 Neutru.
 Ok, perfect.
 Reu să deschizi ușor ochii.
 Și să te uiți în sală să vezi aici în primul rând
 câte persoane au papuci albi.
 Una.
 Cum?
 Mă rog, da, am uitat doar aici.
 Ok.
 Mai multe.
 Una, două, trei.
 Pentru mine și griu e alb, deci.
 Ah, ok.
 Perfect.
 Deci, mai multe atunci.
 Barbație, ăștia.
 Bun, super, perfect.
 Închidă-te, rog, ochii.
 Și vreau să iei imaginea aceea
 care ți-a generat frică
 și să o aduci aproape de tine
 și să te vezi și pe tine în ea.
 Privește-te și pe tine în ea.
 adaugă lumina provenită de la soare
 Lumina aia, știi tu cum e lumina provenită de la soare, gal
benă, caldă, blândă
 adaugă culorilelea intense
 Adaugă, asigură-te că imaginea are mărimea aceea unui ecran
 de cinema aproape de tine, față-n față cu tine.
 Nu o punem mai departe, nu o punem mai aproape.
 Ascultă acum în plan secundar, venind din față, sunetul mă
rii.
 iar în sufletul tău observă cum se instalează liniștea, nic
i prea ușoară, nici prea grea,
 nete de la atingere, fină,
 neutră ca temperatură
 și memorează această stare de liniște.
 Observați nouă în verbalul?
 Când a făcut modificările, a respirat altfel.
 Și vreau să-ți imaginezi acum că timpul trece,
 zilăle trec una după alta, lunile trec una după alta
 și această stare de liniște apare în fiecare zi.
 Cu cât te gândești mai mult la această imagine, cu atât se
 va amplifica mai mult această stare de liniște.
 Iar din această stare de liniște, mintea ta va găsi cum să
 trăiască starea de iubire.
 Foarte bine. Revine ușor aici.
 ușor aici.
 Știi ce vreau să faci, Magda?
 Vreau să te gândești la acea imagine
 inițială.
 Oțervă care e senzația care ai.
 Nu mai este
 așa de dureroasă.
 Ce a început să crească ca emoție?
 Liniște.
 Și când o vezi acum, cu ce su modalită ți-o vezi?
 Ca poză, cu multă lumină.
 La ce distanță?
 Aduă exact acolo, aproape.
 Pentru că încă noții acolo unde trebuie.
 Ai observat că nu inițial erai mai la distanță?
 Da.
 Aduc aproape?
 Eu...
 Încă nu pot să o aduc atât de aproape.
 Asta e simplu.
 Este mai aproape, da?
 E mai aproape decât era inițial?
 Da.
 Ok, perfect.
 Fii atent, ai un buton pe telecomandă pe care scrie distanț
ă.
 Și are o săgeată în față și una către tine.
 Trage de butonul ala, incet, sa il incat, de fiecare data
 cand tragi de buton spre tine, imaginea vine mai aproape de
 tine.
 Nu ai treaba cu imaginea, tu ai treaba cu butonul de la
 telecomanda.
 Ok.
 Apropie imaginea apasand pe butonul ala de la telecomanda.
 Când zici apropia de imaginea, in capul meu vad un ecran
 care se mareste.
 Ok. Doar ca esti din ce in ce mai aproape de imaginea
 respectiva, chiar daca se mareste ecranul sau nu.
 Da.
 Ok.
 Cum e acum?
 E ok.
 Cât a scăzut intensitatea de la...
 Tu ziceai 8, eu zic că era 10, cât e acum?
 Da, nu știu, să dau o notă, dar nu...
 Cu siguranță nu mai e...
 Și cât e starea de liniște în această imagine? Cât simt
 starea de liniște acum?
 Zic 5, da.
 5.
 Ok, super bine. Brav, mulțumim.
 Aplauze, vreodată, pentru magda.
 Super.
 E greu?
 E super simplu.
 Mi-a luat doar 20 de ani ca să pot să fac.
 Glumească.
 Nu. Nu.
 Doi câte doi trebuie să facem asta acum și după aia pauză.
 Nu, nici pe o meniala!
 Aveți 5 minute de persoană după ce aia schimbați.
 Nu vă ia mai mult de 5 minute dacă nu vorbiți și altceva.
 Nu știu, o să vorbesc cu colegii să mă uit la ceas, încă nu
 m-am uitat la ceas, dar o să vedem.
 care o să vedem.
 Dar acum trebuie să facă exercițiu acum,
 pentru că dacă fac Braistate-ul și ea să-n pauză,
 o să se întoarcă cu tot o altă emoție.
 Nu vreau. Vreau să fie stresați acum.
 Deci doi câte doi faceți exercițiu,
 faceți punctele ăstea, da?
 Ce eveniment dramatic?
 Ce emoție? Ce intensitate?
 Ce ai vrea să pui în loc?
 Din ce eveniment e emoția aia?
 Care sunt modalitățile?
 Hai să le schimbăm.
 Ok?
 Doi câte doi și atenție!
 Lucrați cu altă persoană decât ați făcut inițial exercițiu.
 Deci nu mai lucrați cu aceeași persoană.
 Ok?
 Regula e următoarea.
 Pentru acest exercițiu, alegeți-vă o persoană pe care nu o
 suportați.
 Care nu vă place.
 Ha ha ha!
 Că nu se știe ce-i face în exercițiu ăla!
 Ha ha ha!
 Cinci minute și apoi schimbăm!
 Cum am mai vizitat aici?
 Cum am mai vizitat aici?
 Cum am mai vizitat aici?
 Cum am mai vizitat aici?
 Cum am mai vizitat aici?
 Cum am mai vizitat aici?
 Cum am mai vizitat aici?
 Cum am mai vizitat aici?
 Cum am mai vizitat aici?
 Cum am mai vizitat aici?
 Cum am mai vizitat aici?
 Cum am mai vizitat aici?
 Cum am mai vizitat aici?
 Cum am mai vizitat aici?
 Cum m-am exprimat, i-am spus, uita-te sau te vezi în poză.
 În capul meu era că el se vede în poză reprezentării primul
 eveniment, în poză aia, că a zis că e o poză.
 Și i-am spus, te vezi în poză.
 Și, porră, când discutam, ai zis pe tu, ai zis că să mă văd
 în poză, adică să mă văd disociat.
 Și am zis, nu, să te vezi în poză, adică să fii acolo, să
 te vezi asociat.
 Și ne-am contrazis că...
 Când te vezi, deci ideea e așa, dacă mă văd pe mine, adică
 mă uit mental la mine, asta e disociere. Asta înseamnă diso
ciere.
 Mă uit mental? Adică mă văd, uite, cum mă uit pe panouul ă
sta și te văd pe tine și pe Horia.
 Deci, eu când mă uit acolo mă văd disociat.
 Da, că te vezi pe tine în post.
 Când mă văd pe mine într-o situație.
 Corect.
 Mă văd disociat.
 Și cum zic...
 Când ești asociat, vezi cu ochii tăi devenimentul.
 De ce? Asta este expresia care trebuie folosită.
 Care mă asociază, vezi cu ochii tăi.
 Ok.
 Știi?
 Deci, uite, dacă vorbesc cu Leonardo aici în primul rând,
 Acum eu îl văd pe Leonardo cu ochii mei.
 Acuma sunt asociat.
 Dar să zicem că mâine mă gândesc la scena asta,
 închid ochii și îl văd pe Marius vorbind cu Leonardo.
 Aia e disociere.
 Corect.
 Și atunci mă văd pe mine în filmul ăla.
 Mă văd pe mine în poza aia.
 Asta e disociere.
 Că mă văd pe mine în...
 Pe harta mea mentală, nu e același lucru.
 Suntem aici ca să învățăm.
 Deci, în regulă, sunteti în faza de cât timp ați aflat de
 domeniu ăsta și de asociere și de isociere.
 Am dat seama că poți să provoace confuzie în rândul celui
 cu care lucrezi.
 E ok, le clarificăm.
 Mersi.
 Mersi. Cum a fost exerciția ăsta?
 Interesant, eu am însă niște neclarități.
 Ați spus așa, la evenimentul 1 să identificăm emoția și
 intensitatea.
 Da? Ceea ce s-a întâmplat.
 Exact.
 Ok, bun. După aia un BrainState să ne detașăm un pic.
 Da.
 Însă, la acest eveniment, de ce nu punem întreburi de genul
 la emoția asta și la evenimentul respectiv?
 Ce culoare are, ce claritate este, poza, film?
 De ce trecem de la emotia negativa la emotia pozitiva, pe
 care o detaliem,
 insa nu vrem sa aflam mai multe caracteristici ale primei
 emotie?
 La ce le-ai folosi?
 Bună întrebare.
 Stai, nu ma-mi plica.
 Mă gândesc că dacă aștii culoarea evenimentului 1, aș putea
 înlocui culoarea neagră a evenimentului 1 cu culoarea caldă
 a evenimentului 2.
 Și dacă nu o știu și pun direct culoarea evenimentului 2?
 Ok, corect, corect. Da, da. Ok, bun, deci de asta la even
imentul 1 avem mult mai puține caracteristici decât...
 Verific su modalitatile pe evenimentul neplăcut doar când
 nu folosesc tehnica cu evenimentul plăcut.
 Când zic, băi, ai un eveniment neplăcut, la ce distanță-i
 mai repede? Ok, du-l la distanță.
 Ok, ok.
 Deci, le verific când nu mă folosesc de un eveniment pozit
iv, când doar anulez evenimentul negativ.
 Corect.
 Ok?
 Atunci trebuie să le știu.
 Dar dacă eu, oricum, trebuie să iau alea pozitive și să le
 aduc acolo,
 nu mai îmi trebuie caracteristicile primului eveniment.
 Am înțeles, mulțumesc mult!
 Hai să zic că singurul argument să le aflu este cel de
 băi, sunt în faza de învățare și vreau să întreb ca să învă
ț.
 Atâta tot.
 Ok, ok. Ok, mulțumesc.
 Simt. Da.
 Imediat că...
 Aș eveniment?
 E nevoie?
 La microfon, te rog.
 Putem să...
 Încă o dată, te rog, că nu te-am auzit.
 Aș vrea să întreb dacă pe același eveniment putem repetitiv
 să intervenim și...
 De ce? Adică pe ăla negativ? Că ăla care îți dă o senzație
 în asta?
 Da, am scăzut de la 7, 8 la 4.
 A, o să scadă în continuare singur.
 Există o secvențialitate, un ritm pe care se...
 Nu, mâine dacă o să te gândești la acel eveniment o să vezi
 că are 3.
 Poi mine are 2.
 Răz pe mine are 1.
 Deci o să scadă automat singur în continuare, pentru că tu
 i-ai pus acolo un mic stimulent de scădere.
 Și aia o să continue drumul. O să continuă să scadă intens
itatea.
 Și știți că ce-i fain la toată povestea asta?
 În momentul în care a scăzut intensitatea, tu nu-ți mai fol
osești din energia ta ca să nu mai suferi pe evenimentul ăla
.
 Și vei avea un surplus de energie să o folosești ca să te
 atingi obiectivele.
 Vei avea o încăr... o să te simți, după ce faci o perioadă
 tehnicilor ăstea, o să zici,
 ba nu știu de unde da mai multă energie.
 Știi la ce vei folosi energia?
 Să-ți hrănește emoțiile pozitive.
 Pentru că astăzi oamenii sunt atât de obosiți că nu mai au
 energie să simte emoții faine.
 Și te trezești că te simți, știu de ce, dar mă simt mai b
ine.
 Sunt mai bucuros, mai entuziasmat, mă simt mai motivat.
 Nu mai îmi dispare motivația după 3 zile.
 Nu mai am mâini atât de mult.
 Am mai multă motivație, dar de unde?
 Păi de unde? Că nu ți-ai mai consumat energia
 ca să-ți ții, ascunsă, în subconștient, rănile.
 Adică momentele alea care îți provocau
 emoții destructive.
 Și, nemaia, având nevoie
 să te elupti cu ele,
 Tu folosești energie asta ca să te atingi obiectivele.
 Să te simți bine în fiecare moment din viața ta.
 Despre asta e totă povestea.
 Oare poți să faci și singur exercițiu ăsta?
 Absolut, bineînțeles, da.
 Eu am câteva evenimente la care deja le știu sunt modalităț
ile.
 Adică nu mai trebuie să le caut.
 Știu exact că trebuie să pun la acea distanță, de acea măr
ime, cu acea intensitate a colorilor, cu acea claritate sau
 blur.
 Ok? Și zic, am un eveniment?
 Hmm, ce mi s-a întâmplat? Ce nasol a văzut? Ok, perfect, ia
 hai să văd.
 Îl pun la distanța aia, la mărimea aia, la culoarea aia, la
 intensitatea aia, cu sunetul ăla, și îl las acolo așa.
 Și mă trezesc că uit de el. Dar de ce uiți de unele uiți?
 Mă rog, le-ai lăsat în spate. De ce?
 Că nu te mai jenează.
 Dar nu uiți de piatra din papuc, care te jenează la fiecare
 pas.
 Că e acolo, te doare.
 Dar dacă nu mai te doare, ai uitat de ea.
 Nu-ți mai înțelegi când ai avut ultimă oară piatră în papuc
?
 Nici nu mai știu, știi?
 Dar dacă ar fi să te doară, ți-ai amintit-o.
 Te gândești la ea.
 E, în momentul în care tu ai scăpat de durerea respectivă,
 de suferință respectivă, orice tip de suferință ar fi,
 ai lăsat la o parte, a trecut evenimentul acela, nu mai
 există, nu mă mai interesează.
 Am energie pentru altceva.
 Am energie să o dirijez în altă parte.
 E ca atunci când ai avut tot timpul, ai avut datorii la
 bancă,
 ai consumat, primeai niște bani și băgai în rate și ți-ai
 achitat rata.
 Deja, iti creste calitatea vieții, pentru că acum banii
 care îi dădeai la bancă, îi dai pentru sănătate.
 Îi dai ca să te duci într-o excursie, îi dai ca să faci un
 curs, să înveți nu știu ce.
 Și automat a crescut calitatea vieții tale.
 E același lucru și aici. E gestionarea resurselor mai bună.
 De aia trebuie în următoarea perioadă, și eu vă recomand
 cam un an de zile să faciți lucru ăsta,
 Poate evenimentele din trecutul vostru să le luați și unul
 pe zi, unul, două, cât ai timp, pe zi ți ia, trei minute să
 faci pe un eveniment, poate nici atât, să lucrezi pe fie
care eveniment pe care ți-l amintești.
 O să zici, tata, sunt multe ce nu mi le amintesc.
 Păi da, știi că sunt multe și nu ți le amintești? Culmea,
 nu e ceva ciudat.
 Sunt multe, dar nu mi le amintesc.
 Ghiști de ce?
 Pentru că nu mai ai nici energie să ți le amintești.
 După ce vei face de câteva ori, o să vezi că vine la supraf
ață.
 Pentru că brusc vei avea mai multă energie să îți amintești
 și al șaptelea eveniment.
 Și o să zici, ok, trebuie să-l prelucrești pe asta. Și o să
-l prelucrești și pe ala.
 Și ai scăpat și de ala. Nu mai consumi energie.
 Când nu mi-amintesc un eveniment, consum mai multă energie
 pe evenimentul respectiv decât atunci când mi-l amintesc.
 Știți de ce?
 Pentru că înseamnă că l-am afundat mai adânc în subconșt
ient. De ea nu mai sunt conștient de el.
 îmi consumă mult mai multă energie să îl țin complet ascuns
 de mine.
 Acele evenimente pe care nu ți le amintești,
 alea te dor cel mai tare și te sabotează cel mai tare.
 Însă e normal să nu ți le amintești pentru că te-ar durea
 prea tare și nu ai mai putea să funcționezi.
 Așa e normal să nu ți le amintești azi.
 Dar nu pe termen lung.
 Pe termen lung, tu trebuie să găsești sursă de energie, luc
rând pe evenimentele pe care ți le amintești,
 câștigi o sursă de energie și o vei folosi încet încet îți
 vei mai aminti încă unul.
 Îl vei prelucra. Îți vei mai aminti încă unul. Îl vei prel
ucra.
 Până când ți-ai achitat toate datoriile, cu ghilimele.
 Adică până când nu mai consume energie cu trecutul.
 Și energia ta se focalizează pe prezent și pe viitorul tău.
 Ok?
 Asta. Prelucrarea oameni buni, prelucrarea înseamnă, de f
apt, să le schimb caracteristicile.
 Sunt modalitățile acestea în...
 Cândește-te la un eveniment din viața ta care în trecut, a
 fost într-o perioadă, evenimentul respectiv, când te gânde
ai la el, însemna pentru tine ceva nasol.
 Nu știu, amintește-ți o despărțire de cineva.
 Imediat după despărțire, păi numai când te gândeai la
 momentul ăla, ce însemna pentru tine momentul ăla?
 Tristețe, poate gelozie, poate supărare, frustrare, mai șt
iu eu ce.
 După o perioadă a mai trecut timp,
 mă gândesc la evenimentul ăla și zic,
 că ce bine înseamnă eliberarea.
 Ce bine că a fost, că a trecut, nu mă mai deranjează,
 simt o ușurare că s-a întâmplat chestia asta.
 Ce înseamnă asta?
 Te-ai disociat mai mult, l-ai lăsat mai la distanță.
 Schimbările de submodalități,
 adică de caracteristici ale evenimentelor,
 schimbă însemnătatea evenimentului.
 Schimbă ce înseamnă acel eveniment? La început înseamnă ce
va, m-am distanțat, înseamnă alt ceva.
 I-am schimbat luminositatea, înseamnă alt ceva. I-am schim
bat culorile, înseamnă alt ceva evenimentul ăla.
 Evenimentul care inițial însemna frică, i-am schimbat măr
imea, apropierea, lumina, culoarea, sunetul și-a însemnat
 relaxare.
 relaxare.
 Același eveniment.
 Și tu zici, cum n-ai ba...
 Să vină unul să îți dea un pumn
 și tu să zici că poate să însemne relaxare?
 Păi îți dau eu exemplu.
 Amintăște-ți
 o pediapsă...
 Nu știu, ai luat nota...
 9, 8, 7, nu știu cât
 în clasa 1.
 Ce a însemnat atunci?
 Ai, te capu' meu, cum am putut să iau atâta?
 Să nu iau 10!
 Dar ce înseamnă când ieși la facultate și îți amintești că
 ai luat nota nouă în clasa 1?
 Ieeee! Am luat nota nouă în clasa 1! Înțelegeți?
 E un exemplu prostesc, poate, banal. Însă doar vă arată cum
 timpul, adică distanța, schimbă semnificația.
 Pe absolut orice din viața noastră, schimbând caracteristic
ile imaginii, pentru mine, imaginea aceea, filmul, eveniment
ului, nu mai înseamnă ce a însemnat inițial.
 Doar că ție nu-ți vine să creezi asta. Pentru că suntem
 crescuți în ideea că evenimentul îmi dă semnificația lui.
 la evenimentul inneutru.
 Era o dată un fiul de împărat
 care avea un bun prieten
 și prietenul lui i-i crescusăr împreună.
 Prietenul lui era fiul unui ministru al împăratului
 și crescusăr împreună.
 Iar prietenul împăratului avea o vorbă
 la absolut tot ce se întâmpla,
 a să avea o vorbă.
 Zicea la orice,
 Las că-i bine.
 Și
 ăștia doi erau foarte buni prieteni,
 și-l crescând,
 au plecat la vânătoare.
 Și într-o zi, vânând ei prin pădure,
 la un moment dat,
 pe împărat,
 cad într-o capcană
 și îl prind niște canibali.
 Da, îl prind niște canibali și el vor să-l pună...
 Nu, scuze, înainte de... mi-am pierdut bancul.
 Se ducă și ăștia la vânătoare și prietenul împăratului îi
 încărca pușca împăratului
 și a încărcat-o greșit.
 Împăratul a tras, prințul a tras, i-a tăiat degetul încărcă
tura aia, a explodat și a tăiat degetul.
 Și prietenul împăratului las că-i bine.
 Prințul se enervează și zice, prieten, prieten, dar ai neb
unit? La închisoare cu tine.
 Îl bagă la închisoare, uită de el acolo.
 Peste ceva vreme se duce la vânătoare, singuri de data asta
.
 Și cade în capcana canibalilor.
 Îl iau canibalii,
 pregătesc o oală de ciorbă,
 un pic de țelină, pătrunjel, mărar, piper, sare
 și îți duc cumpărat un ciorbă,
 cu prințul un ciorbă.
 Încălzezc ăștia focul ăsta,
 încă se bucură, se zicea călduț,
 fain, îmi fac o baie aici
 în aromele alea de ciorbă.
 Când să se pună ăștia să mai întățească focul,
 vine shamanul tribului
 și-l vede pe prințul nostru că-i lipsește un deget.
 Și cannibalele aia erau superstițioși.
 Aveau eu regulă, nu mâncau mâncare începută de altul.
 Și când l-au văzut pe ele afără un deget, au zis, cineva a
 fi mâncat din el înainte.
 Nu mâncăm, știi?
 L-au scos frumos, șut în fund, ăsta s-a întors la...
 castel.
 Și și-a amintit de prietenul lui aflat în închisoare.
 și zice, băi, cum ai zis tu, înțelep pe vremea aia, las că-
i bine fără dege.
 Uite, acum degetul ăla m-a salvat și s-a dus la închisoare
 și l-a scos pe prietenul lui
 și a zis, uite, iartă-mă că te-am ținut la închisoare.
 Acum am dat seama de ce a fost bine, că dacă aveam degetul,
 mă mâncau, mă omorau.
 Iartă-mă, te rog, iartă-mă că te-am băgat la închisoare.
 La care prietenul lui zice, măria ta, las că-i bine că am
 stat la închisoare.
 Aoleu, saracul! Am ținut la închisoare și a pierdut mințile
 astea.
 Cum să fie bine mă că te-am ținut la închisoare?
 Păi bine, măria ta!
 Pentru că dacă nu eram la închisoare, eu eram cu tine!
 Și eu sunt întreg, pe mine m-ar fi mâncat, ca Nibali!
 În final am reușit să vă spun bine!
 Mă ținem!
 Mă ținem!
 Când mă fac mare, mă duc la stand-up, nu?
 Ok, hai să facem pauză și după pauză, v-o să lucrăm pe anc
oră.
 E ok dacă stăm până pe la ora 6 astăzi?
 7?
 Sunteti de acord cu 6?
 Ok, până la 6, bine, fie. Nu stăm până la 7, na.
