 Am o ușoră frustrare cu propoziția asta că nu suntem preții
 și suntem preții privi.
 Și mi-am dat seama de la modulele acestea încoace că real
 eu nu știu faptul acesta de evoluție, de dezvoltare, de
 creditare, de curie și frustrare.
 de la modulele acestea încoace că, real, eu nu știu
 faptul acu partea asta de evoluție, de dezvoltare,
 de credințare, de curie și frustrație.
 Și acum, tot stau și încerc, și de la modul 2 la ăsta,
 am stat să încerc altă zonă de emoție
 și am încercat stare de detașare, stare de cald, stare de
 entuziat.
 Se întâmplă lucrurile, dar după aia mă afac așa un puternic
 de novoție, că parca n-ai făcut suficient de discuți, că
 puteai să faci mai mult.
 Și chestia asta cu iubirea de tine o înțeleg. Adică nu, în
cerc să o înțeleg.
 Și cumva mi-am dat seama că am în spate o conflujere, că d
acă ajung să mă iubesc pe mine,
 nu mă mai dezvolt dacă mă accepte așa cum sunt. Deci, că eu
 e lumea, nu vede variantat.
 Toți suntem cu răspunsul ăstea și zic că sunt legate de
 chestia asta, dar nu reușesc să le pun cabla ta.
 Nu zice că mi-am plăcut.
 Deci dacă mă accept pe tine nu mă placă nimic.
 De ce aj mai vrea să mă schimb dacă sunt fericită?
 Voi face, in schimb, intuitiv, schimbari ca sa impastreti
 fericirea.
 Dar nu le mai fac din frustrare, le fac din recunostinta.
 Tot faci schimbari.
 Da, dar motivate de altceva.
 Cum ziceam foarte buna intrebarea lui Iacu mai devreme, ma
 torna la ea,
 nu mai fac schimbari din suferinta si din faptul ca vad ca
 doare si ma frustreaza,
 ci din faptul că uite cât de fericit sunt, am învățat că
 schimbarea înseamnă fericire, recunoscutor pentru această
 fericire pe care o am, fac schimbări de multe ori fără să-
mi dau seama. Intuitiv.
 Te rog, te rog.
 Te rog.
 Ah, da, mi-aduc aminte. Mi-aduc aminte.
 la la la, la la la, la la la.
 Și am experimentat
 extraordinar de multe variante ca să-ți prăvesc.
 Și să știi că tot ce-i funcționează,
 dar nu cu termeni lung.
 Ce e mai interesant, e acum în ultimul timp am observat
 că, bine,
 experimentată mai multe lucruri,
 în momentul în care am reușit să mă accept
 că-s ok așa cum îl...
 Nu mă mai deranjează,
 nu mai stau să-mi număr caloriile,
 nu mai stau să mă uitoare
 înainte să vede burtica
 E o chei pentru mine să apar în orice felă să-mi brăcată.
 Și ce-i mai fain, îi că la toată chestia asta am început să
 mănânc sănător, am început să aler.
 Am început să mă trin să aler.
 Lucruri pe care înainte de ce portu-i era incredibil. Frust
rarea era incredibil.
 Energie e o simtă.
 Nu faceam mai ceva decât numai să fiu atentă la fiecare în
 bucătură, să mă trecem să beau apă, să mă trecem să alerg,
 să fac mișcare
 Era o luptă
 Nu avea niciun sens
 Atunci le fac natural
 Și e ok așa cum nu e
 Ești foarte ok
 Vind ca o consecință, schimbările și ceea ce-și dorea ea de
 fapt
 Vind ca o consecință a faptului că nu mai încercă să facă
 schimbări
 Are sens?
 Și e valabil pentru oricine
 De-aia am spus la Ana că foarte bine că nu te mai cerți
 critici pentru ceea ce faci, doar observi.
 Observând, vei ajunge să și accepti.
 Acceptând, nu va mai apărea pentru...
 Dar, dacă și eu am temerea că dacă-ar mai accepta așa cum
 sunt, eu nu o să mai evoluez.
 Este o regulă falsă.
 Nu există așa ceva. Întrebați-vă de unde vine, că nu vine
 de la voi.
 Din contră, dacă ies să spun motivul real, din punctul meu
 de vedere,
 motivul real pentru care trăim viața pe care trăim fiecare,
 Nu este evoluția, acumularea, satisfacția, familia, casa,
 mașina, sotul sau iluminarea. Fericirea.
 Uitați-vă la copiii care vin pe lume, în primii ani de viaț
ă au tot ce le trebuie, nu le trebuie nimic, jucării, să jo
acă cu ramură de pom.
 Nu îi trebuie nimic culoare, învață ulterior să se compare,
 să vrea mai mult, să vrea ce are și el altul.
 că el nu-i suficient, că-i vinovat de nu știu ce, că-i bă
iat de rău, că-i fetiță rea, că nu-i perfect.
 Învață. Da, el în momentul ăla în prime 2-3 ani e perfect,
 e fericit.
 Ăla e naturalul nostru. Fericirea fără motiv. Așa sunt. Pun
ct. Ăla e naturalul.
 În momentul în care atinge tap-aia, restul sunt bonus.
 Și apar schimbări în viața ta doar pentru faptul că tu nu
 mai ai nevoie de ele.
 Nu mai simți că ai nevoie să le faci.
 Am zis la fata de azi, la fata de azi, la fata de azi, la f
ata de azi, la fata de azi, la fata de azi, la fata de azi,
 la fata de azi, la fata de azi, la fata de azi, la fata de
 azi, la fata de azi, la fata de azi, la fata de azi, la f
ata de azi, la fata de azi, la fata de azi, la fata de azi,
 la fata de azi, la fata de azi, la fata de azi, la fata de
 azi, la fata de azi, la fata de azi, la fata de azi, la f
ata de azi, la fata de azi, la fata de azi, la fata de azi,
 la fata de azi, la fata de azi
 Nu mai sunt, nu mai sunt, nu mai sunt.
 Că dacă erau, încă le-ai fi urmat.
 Dar uite că tu acum ai făcut ceva ce ieri n-ai putut.
 Deci regula de ieri nu mai e valabilă.
 Ok?
 Unu, regula ea nu mai e valabilă.
 Doi, mulțumesc, deci e fantastic sharing-ul tău și împărțăș
irea ta.
 Regul de genul ăsta avem pe harta noastră mental.
 Mă simt vinovat că merge bine.
 Mă voi vă dați seama despre ce vorbim.
 Deci mă simt vinovat că merge bine,
 ca nu cumva alții să se simtă mai prost,
 Sau să-mi fac rău.
 Sau să-mi fac... da, e și asta o variantă.
 În loc să mă gândesc, ba, foarte bine că merge bine,
 pentru că în felul ăsta sunt un exemplu pentru alții că se
 poate.
 De când lucrezi la chestia asta și acum îmi dau palme.
 Exact, de când îmi doresc că chestia asta ajung și-o ating
 și brusc...
 Stai un pic că nu e ok, da, mi-e prea bine, e prea ușor.
 Da.
 E prea la îndemână. Da, Albert, te rog.
 Păi, tu la ce spune, Erika, în mine urmă?
 De fără frică, la ce spune, Erika, din Euriu,
 din Sfântul Ivecu,
 vin-i din Lubaț,
 și la genții, o parte, erau arapi,
 unii parțistanezi,
 era 40 lupți.
 Și eu fiți pe comună,
 am avut dândă mine un prieten foarte bun,
 care este lucritorință.
 Și dacă nu mai adună hai cu mine acela la cină, un pic să
 vedem ce fac, ce pot să fac.
 Eu pot să fac minunii, de așa zi.
 Acești oameni mănâncă în un hart pe care mănâncă în niciun
 cuțin.
 Atități imense de fără, orez, pâine, carbohidrați, doamnefe
, câte grăși.
 Mie îmi spune că doar genunchiu să rezolvă...
 Tu îi spui că pentru că ai 300 de chile?
 Să fac unul de chile cam mult pentru un genunchiu.
 Corect! Păi nu cam 2, o să-i zic.
 Așa e 5 de ani. Celălalt spune că, bă, faptul meu, așa mă
 să poți să stea...
 Normal, normal, păi dacă...
 ...mură așa, da? Mă urc la unul dintre toți.
 Nu îți dai seama că ai și alții... da, înțeleg.
 Da, și atunci revenind la acest subiect, seara la masă, int
ruămă-ne în discuție, amândoi, hai cu voastră le schimbăm
 mental, un nouă lemur, mâncați la șase, lumea, deci seara.
 Corect.
 La nouă, mă sunau, albea e și la masă.
 Corect, corect, corect, înțeleg.
 Înseamnă că apăra băjită-nulcă, îl facă pe toți, înțeleg.
 Și atunci, intrăm noi din discuție, îmi dai seama că e
 super fericit, super mulțumit, nesanătos de diaper tot, din
 praf, și atunci cum pușcă toată ideea?
 Faptul că ești îmfericiți, se acceptă, da?
 Da.
 Dar cum rămână dincă o data?
 Ceea ce a fost o fată bine, fericita.
 Nu ai nevoie să-ți spui frâna la anumite chestiuni.
 Dacă pentru el funcționează, e fericit, nu se vai...
 Nu se văd dacă e bun, dar nu se văd.
 Dar atât de depopulații are diaber.
 Și?
 Nu doare problemările.
 Nu doare diaber.
 Nu doare, iau-ți.
 Diabeltu nu doare!
 Atenție, da! Să nu confundăm de lăsarea și lipsa de educaț
ie cu fericirea.
 Albert, nu știu dacă mai țineți minte la începutul modului
 1, am făcut acea scăriță a învățării.
 Știu că nu știu, știu că nu știu, știu că știu și nu știu
 că știu.
 Din nefericire foarte multa lume este in etapa de nu stiu
 ca nu stiu, adica ignoranta.
 In ignoranta sunt fericit pentru ca nu stiu ca se poate alt
fel.
 Da, da, nu e bine sa stii ca e bine sa nu mananci.
 N-am spus ca e bine ce fac ei, am spus doar ca ei in ignor
anta lor sunt fericiti.
 Si eu de multe ori, acum glumesc pe jumate, invidiez pe cei
 care sunt in etapa de ignoranta.
 pentru că nu își pun probleme.
 N-au probleme cu autocritica, nu au probleme cu de genul
 îmi e bine de ce să mă simt vinova că îmi e bine și altora.
 Nu, n-au probleme. De acord?
 Adică nu îți fericiti, dacă a fi fericit...
 Nu, dar îți fericiti pe harta lor.
 Îți fericiti pe harta lor.
 Nu zic că e ok pentru...
 Câtea suferință de generată...
 Asta înseamnă că nu fac ce trebuie.
 Asta înseamnă că tu îmi confirm ce zic eu,
 că atunci când apare suferința e un semnal de schimbarea
 modului de gândire.
 doar că ei nu îl interpretează așa, pentru că n-au matur
itatea să înțeleagă că suferința e un semn.
 Pentru ei suferința e, nu știu, karma, zic, giniun, lasă-l
 chem pe albe, lăsă-mă facă bine,
 adică nu și asumă responsabilitatea, asta e un semn de nu ș
tiu că nu știu.
 Dar tu-mi confirmi ce spune, de fapt?
 Pentru că dacă ar fi cum zici tu, de genul care mai e sens
ul, ei n-ar suferi.
 De loc, ar fi cap coada, grași, obezi, urâți cu ce facă ei
 acolo greșit, dar fericiți așa ar muri.
 Și atunci, în momentul în care am zis, de ce să mă bag în
 viață oameni care e fericit?
 Sau crede că e fericit?
 Te-am luit treaba mea. Însă tu ești chemat să îi sprijini
 tocmai pentru că ei nu sunt încă fericiți, au probleme.
 Și atunci, care e rolul tău ca și de ce mășargezi să îi z
ici, uite, mișcă mișcare?
 Rolul tău e să îl tratezi și să îl sprijini conform etape
 și hărții pe care el oare.
 E etapa in care se afla, oricare ar fi, fara sa il judeci,
 si sa-i traduci harta ta pe harta lui.
 Asa cum e.
 N-ai cum sa il salvezi, pentru ca altfel ai intrat aici...
 N-ai fost ieri. O sa-ti explic ce e, Andrea.
 E un triumf dramatic in care esti victima salvator sau ag
resor, in momentul in care esti in truma din aceste roluri,
 n-ai cum sa nu fi cel putin inca unul.
 sau când vrei să salvezi pe cineva, de multe ori îl agrese
zi.
 Când vrei să salvezi cu forța pe cineva fără să-și ceară, f
ără ca el să fie deschis către asta,
 ba chiar să se și împotrivească, dar tu vrei să-l salvezi,
 că știi că-i mai bine,
 unu-l judeci, doi, crezi că ești salvator, dar de fapt ești
 și agresor în același timp.
 Pentru că nu-i dai voie lui să-și ia propriile lecții.
 Cum să-și judeai dacă ești agresor?
 Nu-ți asuma responsabilitatea pentru o fericire pe care el
 nu știe că există.
 El nu știe că regul de nutriție l-ar face să fie mai sănăt
os și prin urmare mai plin de energie și prin urmare mai fer
icit.
 El nu știe asta. Tu poți să-i spui asta, să-i o traduci de
 pe harta ta, pe harta lui,
 însă nu-ți asuma responsabilitatea că el o și implementează
, pentru că deja din momentul ăla nu mai e.
 E ca și cum eu aștia în fiecare noapte să mă gândesc, bă,
 dar oare ce face Toni?
 Ascultă ce i-am spus, aplică exercițiu, ce-o face...
 În exemplu, da? Ce-o face Iacob, ce-o face Albert, ce-o
 face Sanda?
 Să-mi pun problemă, aș să mă asum responsabilitatea vieții
 fiecarei cu care lucrez.
 Aș înnebuni, că n-am fizic cum. În schimbul, mi-am asumul
 responsabilitatea pentru ceea ce pot să fac eu ca ghid.
 Am dat totul? Am explicat tot ce puteam sa explic mai bine?
 Am tradus tot ce e pe harta mea pe harta lor?
 Am fost deschizi la intrebari? Am ascultat cu adevarat?
 In momentul ala, daca eu sunt multumit cu treaba mea, in
 momentul ala am inchiat responsabilitatea mea acolo sa opre
ste.
 Ca sa nu intru aici.
 Are sens?
 Avem tendinta sa nu ne oprim cu explicare, dar nu are legat
?
 Nu are legătă, pentru că ne face pe noi să ne simțim bine.
 Vine din multe direcții.
 Unul, stima de sine scăzută, care mi-e gâtilată un pic, nu
 crește, mi-e gâtilată din faptul că celălalt îmi mulțumesc.
 Dacă n-ai fi tu, îți mulțumesc că ai părut în viața mea, d
acă n-ai fi tu, n-aș fi ajuns ceva.
 Sună bine pentru oricine.
 Când te întrebi, bă, dar de ce mă simt bine?
 Când zice asta, pentru că îmi confirmă munca mea bine făcut
ă sau pentru că îmi gâtilă orgoliu?
 Ia pune-ti întrebarea asta și o să fii surprins de răspuns.
 De multe ori.
 Atenție, e bine feedback-ul să-l primești.
 Se zice tot în budinsc că adevăratul înțeleg nu este afect
at nici de laudă, nici de critică.
 Și le lasă să treacă pe lung ele, pe ambele.
 De ce? Pentru că n-au legătură cu el.
 El știe cine este, fără să depindă de lauda cuiva sau să f
ie afectat de critică cuiva.
 Că nu-i o
 Că nu-i o
 Că nu-i o
 Că nu-i o
 Că nu-i o
 Că nu-i o
 Că nu-i o
 Că nu-i o
 Că nu-i o
 Că nu-i o
 Că nu-i o
 Că nu-i o
 Că nu-i o
 Că nu-i o
 Că nu-i o
 Că nu-i o
 Că nu-i o
 Că nu-i o
 Că nu-i o
 Că nu-i o
 Că nu-i o
 Că nu-i o
 Că nu-i o
 Că nu-i o
 Că nu-i o
 Că nu-i o
 Că nu-i o
 Că nu
 sau mă încurajează și mă ridică o laudă, eu nu sunt încă
 matur.
 Pentru că aștept să-mi vine din exterior o fericire, un
 motiv să fiu fericit.
 Sau un motiv să mă critic, să mă plâng, să...
 Că asta este next, next, next...
 Evident! Atenție, e o direcție!
 Nu o luați ca mă n-am ajuns acolo, întru în depresie.
 Deci nu, e o direcție.
 E un ideal, înspre care să mă îndrept.
 Dar nu o dați, mama, eu așa sunt, gata, plâng.
 Nu, e ok. Și eu sunt la fel.
 Am oameni când feedback-ul pe care îl primesc în urma unor
 lucruri de carișma care nu știam că le-am făcut, mă încântă
 foarte mult.
 Și îmi pun întrebarea, da ce-a gândit la de mine acum asta?
 Și atunci am găsit noi direcți în care să explorez.
 Alte ori le acceptă așa convine pentru că poate sunt pe low
 battery rău de tot, din vari motive,
 și un feedback genial mă ridică, mă încurajează, mă energie
zează.
 Poate să-i energiezează. Și-i bine.
 Ok? Deci, luați echilibru, nu luați...
 Poate să-ți îngriziți bine o altă părinte pe fulgă.
 Asta vreau să zic, deci nu...
 Îți dă un feedback mișto și te laudă și faci un compliment.
 Hai mă, du-te, dispari de-aci, că...
 Eu sunt zen. Mi-a zis Horia că...
 Ăla care nu accepte, hai, du-te, lasă-vă răși.
 Nu!
 Primește-l, integrează-l, ia-l în tine, poartă-l cu tine,
 că-i despre tine.
 ...deci nu e o chestie ca o folosesc sau nu o folosesc.
 Pot sa iau o particica din ea, din o situatie naspa.
 Pot sa iau ceva din ce sa invat, ceva care sa ma bucure, ce
va care sa ma faca.
 Nu e o chestie ca o folosesc sau nu o folosesc.
 Pot sa iau o particica din ea, din o situatie naspa.
 Pot sa iau ceva din ce sa invat, ceva care sa ma bucure, ce
va care sa ma faca.
 Nu e o chestie ca o folosesc sau nu o folosesc.
 Pot sa iau o particica din ea, din o situatie naspa.
 Poți să iau ceva din ce să-mi văd, ceva care să mă bucure,
 ceva care să crească.
 Deci atâta de mult și atâta de flexibilă toată fiectea asta
, îi fenomenală pentru mine.
 În foarte multe contexte lucruri care mă bucură, lucruri
 care mă întricțează,
 folosesc tristezia pentru anumite lucruri, care mă încurie
 și foarte fain.
 Deci e o resursă, nu știu cum să o numesc, nesfârșită.
 Da, NLP dacă e să...
 ...i o resulță nețfârșită.
 Super, mersi Erica.
 Nu ne blocăm într-o anumită situație, ne dăm voie să
 experimentăm și din alte perspective.
 Dacă e ceva ce pot să o complătez la acea zis Erica, NLP-ul
 nu este psihologie, NLP-ul folosește psihologia pentru fer
icirea și dezvoltarea oamenilor.
 dar dacă e ceva ce este în LPU, și asta e vorba despre mine
 acum,
 în LPU e un mod de gândire.
 Punct!
 Tot ceea ce cumprinde tehnici, revelații, conștientizări,
 concepte, exerciții, e de fapt
 sumarizat, e un mod de gândire.
 Inclusiv, din punctul meu de vedere, pe harta mea
 și pe harta voastră vă încurajez să existe întrebarea
 care te scoată din sfera LPU-ului
 Și care suna așa, când am o provocară, o problemă la care
 nu găsești răspuns cu NLP,
 care este paradigma potrivită pentru rezolvarea rapidă ac
estei probleme?
 Și e posibil răspunsul să nu-ți vină din NLP, să-ți vină
 din spiritualitate, să-ți vină din teta healing, să-ți vină
 din...
 Nu mă interesează!
 Nu mă interesează!
 Cât timp îți găsești răspunsul?
 Rezolvarea mea primordială este care e paradigma cea mai
 rapidă și potrivită pentru rezolvarea rapidă și eficientă a
 acestei probleme.
 Și e posibil să ieși din sfera NLP-ului.
 Nu mă interesează. Scopul meu nu este să te fac dependente
 de principiile astea, ci să te fac să înțelegi importanța
 flexibilității, hărții mentale, să-ți găsești resurse de or
ice natură, în orice direcție te face pe tine fericit.
 Punct.
 Atât de flexibil sunt eu și recomand mentalitatea asta,
 propod de exemplu, lui Erika, că nu știi ce te face fericit
 până nu te deschizi la noi resurse sau la noi moduri de g
ândire.
 N-o să mă turc în pilar, Iadna.
 Ca să reușești, din punctul meu de vedere, să depășești con
vingerea de genul
 Mă simt vinovat sau vinovată
 Când am succes
 Integrează, exerțează și integrează principiul
 Oamenii reacționează în funcție de hărților mentale
 Cum să mă simt eu vinovat din momentul în care eu știu că
 reacția lor nu are legătură cu mine, ci cu harta lor mental
ă?
 Eu pot reacționa rău când mi-e bine, pot reacționa rău când
 mi-e rău sau invers?
 Reacția lor nu are legătură cu tine.
 2. Fii conștientă că în momentul în care ție ție bine și eș
ti fericită, vedevi un far și un exemplu pentru alții care î
și doresc fix asta.
 Cu adevărat fericiți nu.
 Nu.
 Nu, atenție, poți să fii fericit și matur, poți să fii fer
icit și imatur încă.
 Când ești fericit și imatur încă, te va afecta un cuvânt,
 dar ce radiezează, ce ai mâncat ambrosie, tu, tu, tu, tu,
 tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu,
 tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu,
 tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu,
 tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu, tu,
 tu
 Când ești fericit și imatur încă, te va afecta un cuvânt,
 dar ce radiezează, ce ai mâncat, ambrosie, tu, tăi...
 Mântora ți-o... bă, dar ți-a strigat un pic ziua, știi? C
ând ești fericit și imatur, ăla poate să spună că e săcitul
 lumii.
 Și tu spui, bine, ok, măcar mor fericit.
 Păla ce ora ajunge?
 Păla ce ora ajunge? Foarte tare! Are senzăriat, nu?
 E un citat foarte mișto, nu știu păr deros că e foarte lung
, dar știu că l-am auzit prima oară într-un film,
 Coach Carter se numește filmul, este cu Samuel L. Jackson,
 când el este un antrenor de basket
 și citatul pe care îl zice un puști la un moment dat la
 finalul filmului sau spre finalul filmului,
 aparține lui Marianne Williamson, un mare tipă mișto care
 scrie chestii, nu am citat-o foarte mult,
 N-am documentat, dar citatul mi s-a apărut genial.
 Și esența sau măcar câteva cuvinte din citatul ăla care mie
 mi-au rămas pe hartă de atunci
 au fost adevărata provocare în viață
 nu este să depășim probleme,
 ci să ne dăm voie să fim fericiti și să strălucim,
 pentru că avem impresia că strălucirea noastră îi va umbri
 pe ceilalți.
 Dar e fals.
 Citatul ăsta mi-a dat seama că fix dându-m voie eu să străl
ucez,
 să fiu fericit, că despre asta vorbeam, îi va ajuta pe celă
lalți.
 Nu îi va umbri.
 Avem impresia că îi umbrește pe celălalti, pentru că ne as
umăm responsabilitatea pentru fericirea lor.
 Dar nu e așa.
 Nu am cum să mă simt vinovat că sunt fericit, pentru că cel
ălalt poate să vor simți proast,
 pentru că dacă fac asta, îmi asum de fapt responsabilitatea
 pentru fericirea lor.
 Dar nici nu pot să fiu fericit în același timp în care sunt
 vinovat.
 Mă-l simt vinovat, deci...
 Nu e exact.
 Care? Exact.
 Dar nu ajung să fiu fericit datorită vinovăției.
 Corect.
 Depinde de tine.
 Dacă vrei să-ți asum responsabilitatea pentru fericirea alt
ora
 și pentru reacțiile lor care în LPE-ul spune că vin din hăr
țile lor mentale,
 nu au legătură cu tine, unii se vor bucura pentru tine,
 alții te vor lua exemplu,
 alții vor spune, eu tu și pe asta,
 ce-a fuma sau...
 Știi?
 Nu e treaba ta.
 Oamenii te vor cât vor ei să te vada.
 Și oamenii cu adevărat maturi, indiferent că sunt prieteni
 sau așa zici prieteni,
 se vor bucura pentru fericirea ta pentru că le arăți că se
 poate.
 Cei imaturi prieteni, aparent, se vor supăra și se vor ind
igna că tu ești fericită în pofida nefericirilor,
 pentru că le-ai arătat că se poate și ei nu vor să facă ce
 faci tu ca să fii fericit.
 Adică practic îi responsabilizează. Nu e treaba ta.
 Are sens?
 Te ajută Ariadna?
 Mă ajută foarte mult. Am gestat și fac și foarte mare funcț
ie.
 Și, să făim putin în familie, am făcut chestia cu mamea, cu
 responsabilitatea pentru servicirea lor.
 Și acum ne jucăm cu victima.
 Nu mai te jucă cu ea. Accept-ul.
 Ceea ce mă mai mă amărâi mental e că dacă ajungă starea
 asta, să zicem așa, de fericire și de acceptare, nu mă mai
 duzboar.
 Deci cred că mă... și îmi dau tău, mă, că trebuie să mă exp
un și să trec și prin variantă asta, că nu știu drumul, nu ș
tiu drumul ăsta,
 ca pe celorlalte, dar îi dau cu piciu minu și știu foarte b
ine unde, că da scardit.
 De-aia stă de mare blocajul, încă zic, ok, dacă mă duc ac
olo, dacă mă plac unul aici.
 Pentru mine e...
 De ce am de-a-mi cheama si constipat?
 Pai cine ca imi crea toare cu identitatea mea de sine?
 Ca eu atunci nu am de ce sa nu e importanta evoluturile.
 Cine zice asta?
 Eu.
 Si de unde ai luat-o informatia asta?
 La mine.
 Pai de unde stii tu ca e asa?
 Ca stiu ca e de la tine, inteleg?
 Clar ca e important pentru tine si pentru mine e important.
 Si pentru mine ziceam asta.
 Pentru mine este importantă dezvoltarea și evoluția.
 Dar te întreb, ce poate fi rău în plafonarea în fericire?
 Știu, o secundă, că e harta voastră, sunt curios de harta
 ei.
 Ce poate fi atât de rău, dacă ar fi cum spui tu, să mă plaf
onez în fericire?
 Că despre asta vorbim, da?
 Nu-mi dau voie să fiu fericică dacă mă plafonez.
 Dar ce ar fi să zic, oh, perfect că sunt fericiti și mă pl
afonez în fericire.
 Alții n-ajung în viața lor la nivelul ăsta.
 Nici în 5 vieți.
 De ce ar fi ceva rau?
 Newsflash.
 Oricum, lumea e schimbare.
 E un dat, e un garantat.
 Nu trebuie să fac un efort pentru asta.
 Cum zicea și Luiza.
 De ce să mă încordez, să caut schimbarea și să evoluez?
 Ca ea, oricum, e garantată.
 Vor fi invitații peste tot?
 La fiecare pas?
 Dați voie să fii fericită,
 conștientizând că nu o ai de ales în evoluții,
 oricum, nu o ai de ales în evoluții,
 Nu o ai de ales în evoluții, oricum vei evolua.
 Eu constat asta, nu știu dacă v-am spus, dar m-amuz de mult
 ori și azi dimineață, inclusiv.
 Sau ieri dimineață, nu mai știu.
 Are Facebook o funcție de aia, memory, știi?
 Și îți aduce în față niște chestii care le postai tu acum
 nu știi câți ani.
 Și mie îmi dă Facebook niște citate, niște postări de alădu
horii, ala d-ul de acum șapte ani.
 Frate, știi cum îmi cități la așa?
 Băi, ești nebun? Duh, eu m-am postat așa.
 și râd efectiv, dar nu râd de mine, râd cu satisfacție când
 văd de unde am plecat.
 Și n-am ales la modul de de azi înainte evoluez.
 Nu, se întâmplă oricum.
 Cât timp ești conștientă că vei accepta invitațiile către
 evoluție pentru că e clar că e în ADN-ul tău,
 bucură-te de fericirea pe care o ai atunci când o ai,
 pentru că invitațiile către evoluție vor veniți, garantez.
 Parteneri de cuplu, job, client, mentor, curs, carte.
 Îți dă o întrebare la un moment dat, spui, bă, ești nebunul
, nu m-a gândit la asta.
 Și e o invitație, poți s-o ratezi.
 Exact asta mă este gândit atât de bun, că erau velii schet
ile astea de evoluție și eu eram...
 Dar eu ce am făcut pentru ei? Că ne-am amătosat.
 Ah, deci tu trebuie să suferi ca să evoluezi. Ok.
 Ok, ne apropiem, ne apropiem.
 Din fericire, asta facem și vorbim astăzi, chiar după ce
 facem exercițul de ieri cu care am rămas datori, vorbim des
pre obiective și calea ușoară de ajunge acolo fără suferință
.
 Și îți mulțumesc pentru împărtășire că e o chestie cu care
 și eu m-am lovit la un moment dat.
 M-am întrebat inclusiv, bă, dar ce am făcut să merit?
 Răspuns. Mi-a dat și mie cineva un răspuns. L-am găsit și d
upă aia în cărți și în experiențe și în exerciții și în mine
.
 M-am născut. Punt. Asta am făcut să merit. M-am născut. Tră
iesc. Sunt. Exist. Punt. E condiția mea de bază fericirea. O
 merit.
 Pentru că așa sunt eu fără să fac efort.
 Dar e greu să credem asta pentru că societatea ne-a educat
 în direcția opusă. Trebuie să facem ceva ca să merităm să
 fim fericiți.
 Pentru că dacă avem convingerea pe harta noastră că trebuie
 să facem ceva ca să fim fericiți, suntem ușor manipulabili.
 Pentru că întotdeauna va fi ceva de făcut. De cumpărat. De
 comparat. Are sens?
 De ce te-ai luptat?
 Nu am lupt acum, nu am lupt acum.
 Mui m-am lupt.
 Ideea e ca eu, ai ca o chestie sa te zic sa merg,
 i-mi dau seama ca eu surd pe pamantul asta,
 pentru ca m-am opus la doua o tintativa de a vota lumea
 asta.
 La doua?
 Tintativa de a vota lumea asta.
 Si cumva chestia asta, iti se pare acum, am fost facuta asa
, am tric in cap,
 ca eu de cand sunt in vota lumea asta,
 am trebuit sa fac misti chestii ca sa am ajuns aici.
 Deci, nu am venit...
 Uşor.
 Aşa.
 Adică tu ai depus efort să vii pe lume,
 și prin urmare precondiția ta este pentru că am ajuns pe l
ume în ciuda efortului,
 nevoie ca să rămân pe lume să continui să facă efort.
 Și să fiu perfect, ca să dovedesc că n-am fost pe vreo șană
.
 Corect. Și să dovedesc că merit să fiu aici, exact cum zice
a ora.
 Da, da, foarte exact. Toată parte a copilăriei mele a fost
 ca să-i demonstrez la maică meacă.
 Înțeleg. Din fericire, psihologia sănătoasă, dacă vrei să
 spunem așa, că sunt unii care să ocupă de ce ești defect.
 Eu vorbesc de ce ești perfect. Spune, NLP-ul, eu, paradigmă
, ce vrei tu, cine vrei tu să spună asta, spune.
 Și spun că îți garantează că sunt multe paradimii care spun
ă exact același lucru cu alte cuvinte.
 Efortul tău, dacă ai să mă iau strict de exemplul tău
 personal, s-a încheiat în momentul în care te-ai născut.
 Ai dovedit ce vei de dovedit în secunda în care te-ai născ
ut.
 Punct din momentul ăla, tu ce ai tu de făcut e să te bucuri
 de procesul ăsta care se numește viață.
 Înțeleg de unde vine convingerea, ai tot dreptul să o ai,
 nu ai nicio vină pentru faptul că ai funcționat pe baza ei,
 însă efortul tău real a fost să te naști.
 Nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu,
 nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu,
 nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu,
 nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu,
 nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu,
 nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu,
 nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu,
 nu, nu, nu, nu, nu
