 Unde rămasesem înainte de pauza? Că nu mai știu.
 Ce făceam? Despre ce era vorba? Ce am făcut?
 A trecut jumătate de zi? Ce am făcut?
 Am aflat că suntem diferiți.
 În primul rând am aflat că avem o hartă mentală.
 Avem o hartă mentală.
 Am aflat cât de important este să-l asculpă celălalt.
 Cât de important este să-l asculpă celălalt. De unde am af
lat asta ora?
 Mi se pare fundamental pentru comunitate.
 Mărturisesc că nu am făcut până de la trei ani.
 Mi se părea că știu tot.
 Da, nu mi se mai face.
 cum structurezi ceea ce-mi spui.
 Și aia îmi spune mai mult despre tine și gândirea ta decât
 ceea ce
 comuniști tu prin conținut. Are sens?
 Vă promit că vă învăț să faceți asta?
 Încă nu îmi despuneai că contează cuvintele.
 Contează foarte mult cuvintele, pentru că un cuvânt ales în
 detenimentul
 aluatui cuvânt îți dă o altă structură psihologică.
 Un cuvânt ales problemă în locul unui provocări,
 transmite cu totul altceva despre structura ta internă.
 Psihologic. Deci contează enorm.
 Dar eu cand zic conținut, mă refer la
 Să ascult punct și virgule tot ce îmi spui tu,
 ce ai făcut azi din ață, ce ai mâncat, ce cu cine ai fost
...
 Nu, eu aud cum formulez propozițiile, pentru că felul în
 care le
 construiești îmi arată cum gândești. Sănătate.
 Structura verbală a unei persoane vă dă de gol,
 între ghilemele, structura e psihologică.
 Felul în care vorbește o persoană, din momentul în care des
chiți gurița
 până la final, dacă sunteți atenți și știți ce să urmăriți,
 și o să vă învăț ce să urmăriți, vă dați seama de ce gândeș
te persoane, ce e în interiorul acelei persoane.
 E asta valoros?
 Da.
 Pentru că vă dă pe tavă structura ei psihologică.
 Din momentul ăla știi la ce să răspunzi, cum să răspunzi, d
acă vrei să apești pe vreun buton, să produc o schimbare în
 el.
 Eu când am auzit Laura, credeam, eu am auzit timpul trecut,
 nici nu mai conta ce îmi spunea după.
 Pentru că mi-a zis la timpul trecut înseamnă că acea limită
 s-a spart.
 Are sens?
 Da.
 Mulțumesc.
 Altcineva, ce am făcut înainte de pauză? Cu ce ați rămas?
 Cu ce veniți acum?
 La că hărțile noastre mentale sunt străstă corecte.
 Hărțile noastre mentale sunt străstă corecte.
 Și străstă diferite.
 Și diferite.
 Și și ale celorlalți.
 Și și ale celorlalți.
 Cum sună asta?
 Harta mentală a tuturor e perfectă, diferită și în regulă
 să fie așa.
 Toată lumea are redatate.
 Toată lumea are redatate. Pe harta?
 Ficări.
 Lui, bravo.
 Mai are rost să existe conflicte între oameni în momentul
 în care integrăm conceptul ăsta?
 Psihologic nu ar mai fi logic.
 Însă vor mai apărea pentru că vom antrena până atunci și
 alte abilități în afara de asta.
 Doar că anotă este doar în concept. Vom antrena și abilită
ți.
 Mersi, Călin?
 Altcineva?
 Așa ce-i cu aia?
 Eu.
 Ce încercă Călin să-mi zic? Am înțeles, dar vreau să zic de
 la voi.
 Ce încercă Călin să-mi spună?
 Cine zice asta?
 Eu.
 Si cine esti tu sa zice asta?
 Cel mai important om.
 Ma, ajuns la voi chestia asta?
 Harta mea.
 Daca am reusit sa bag pe harta voastra notiunea asta,
 ca tu esti cel mai important om in fiecare secunda,
 de-acas dinainte, ai fost si pana acum, dar n-ai stiut,
 eu mi-am facut treaba cu notiunea asta.
 Deci daca ajuns la tine pe crerasi, pe harta,
 notiunea asta de tu esti in fiecare secunda
 de cea mai importantă om ever, indiferent că ești în cuplu
 sau nu, mama, părinte, nu mă interesează,
 mi-am făcut treaba.
 Dacă tu nu ești pe...
 Nu am ajuns ca o relativ practic.
 Deocandată, o antrenăm.
 Ok.
 Dar ce crezi despre ea?
 Adică ce o face să nu fi ajuns încă?
 Faptul că în continuare nu sunt eu.
 E ok. Când ai aflat de noțini asta?
 Când ești și l-am aflat de bucări.
 Ok, dar când ai aflat de noțini asta?
 Care?
 Tu, pe primul loc, uite despre ce e vorba.
 Acum cat timp?
 Atunci, blandețe.
 Pace, răbdare, blandețe.
 Nu, nu.
 Nu avem biciul și alte de-astea la intrare, vă rog.
 Să le răsați, da?
 Bici, pumnale, cuțite și mă știu, pe care le dați voi peste
 voi, la intrare.
 Aici nu aveți voi cu ele.
 Nimeni nu dă-n el, aici. Ok?
 Răbdare și blandețe.
 Și asta trebuie să o învățăm?
 Părând. Dacă ți-le dau pe toată dată...
 Ok, altcineva.
 Fericirea este barometrul la care mă raportez.
 Unitatea de măsură pentru orice lucru.
 Ce ți-a adus asta, ora?
 Ce anume?
 Ce ți-a adus conceptul ăsta, ideea asta?
 Fericirea.
 Fără fericire, wow.
 Conceptul ăsta că singurul criteriu, barometrul la care să
 te raportezi...
 Ce mai bun obiect în viața mea este să fii într-o stare
 permanentă de bine, de fericire.
 Ghiți ce?
 Ne naștem cu el deja îndeplinit.
 Și uităm pe parcurs.
 Uitați-vă la copii. Starea copilor naturală, fără să depună
 vreun efort, fără să aibă vreun obiectiv, fără să facă nim
ic.
 Este să fie fericiți.
 Asta spune multe despre structura psihologică și resursele
 pe care noi le aducem cu noi în lumea asta și pe care ul
terior le uităm că le avem.
 Nu dispar. Uităm că le avem.
 Copiii sunt fericiți și trec de la o secundă la alta, de la
 o emoție la alta, fără să se streseze de trecut și fără să
 streseze de viitor.
 Și ei trăiesc acum în momentul ăsta fericiți.
 Și noi le spunem noi bine, cereți cuze, să-ți fii rușine.
 Și dăm până când, omu, hop, adult, n-am voie să fiu ferici
ți, până când îmi deplinez nu știu cât mii de criterii.
 De acord?
