 Către ceva, am început să amestec cu unul dintre ele,
 și am început să amestec cu unul de ele,
 și am început să amestec cu unul de ele,
 și am început să amestec cu unul de ele,
 și am început să amestec cu unul de ele,
 și am început să amestec cu unul de ele,
 și am început să amestec cu unul de ele,
 și am început să amestec cu unul de ele,
 mai corăm o stare, dar prima dată trebuie să mai clarificăm
 încă ceva.
 Dacă ți-ar spune să te gândești la un eveniment
 trist, neplăcut din viața ta,
 cât de rapid ai accesat starea aia emoțională?
 2-3 secunde aud voci pe aici
 Daca iti asput, nu te gandesti la un moment fericit din vi
ata ta
 in cat timp ai acces a starea respectiva emotionala?
 10-15 secunde
 Nu-ti pare ciudat chestia asta?
 Mai mult de atat
 Am observat din practica, da?
 La spun oamenilor, vorbesc de exact
 oameni care sunt la început de NLP.
 Le zic,
 duc într-un moment neplăcut
 și imediat intră în starea aia
 și văd că se crispează, că se întristiază,
 văd pe nom verbalul lor, simt,
 le văd lacrimile.
 Ok.
 Accesează rapid emoția.
 Ai observat chestia asta?
 Cât ți-a fost ușor să accesezi emoții
 când ți-am zis, caută ceva dificil din viața ta?
 Bun.
 Și acelui om
 sau altul ea, nu contează, îi zic,
 Tu te întru în moment fain din viața ta și simte senzația a
ia faină, de entuziasm, de bucurie, de curiositate, de liniș
te, de pace.
 Se duce și eu mă uit pe chipul acelei persoane și nu văd
 decât nimic.
 Și zic, păi dar unde-i bucuria?
 Unde-i entuziasmu? Că nu le văd.
 Și zic, ok, ce e? Descriem ce vezi.
 Mă văd pe plajă, la mare, cu prietenii și cum e? Mă simt b
ine.
 Pă da, așa de bine te-ai simțit și atunci.
 A nu, atunci m-am simțit bine.
 Păi asta fă!
 Trăiește momentul în care te-ai simțit bine, nu momentul de
 acum în care tu...
 Știi ce face? Știi ce facea în minte acea persoană?
 Sunt aici pe scenă,
 îmi amintez de momentul ăla ce păcat că nu-l mai retreiesc,
 a trecut atât de mult timp și eu nu m-am mai întâlnit cu
 prietenii mei,
 nu m-a mai sunat niciunul în simțiții.
 Și eu zic, te gândești la momentul ăla fain?
 Da, la momentul ăla de pe plajă, fain, cu prietenii mei în
 simțiția ea.
 Se zizezi? Ce faci? Tu ești încă aici!
 Și ți-amintești de momentul ăla și îl analizezi prin situaț
ia de acum.
 Nu așa se face.
 Ca tu se retre...
 Chestea asta nu o faci cu momentele triste.
 La momentele triste culmea, te duci direct acolo.
 La momentele triste nu mai ești pe scenă și zici
 Da, mă, întrecut...
 Am trecut printr-o operație, printr-o boală gravă, dar m-am
 vindecat.
 Deci nu mai am de ce să fiu în grijolat.
 Nu, dom'le.
 Când e momente triste, te duci acolo, trăiești tot.
 Plângi la momentul prezent e.
 Păi la momentele fericite când îți zic, parcă ți-e rușine
 să fii fericit.
 Deci efectiv, parcă ți-e rușine, ți-e jenă să te bucuri.
 Și observ chestia asta, tot de-auna, la începători.
 Observ lucrul ăsta la începutul călătoriei în NLP, oamenii
 parcă se jenează, îi văd...
 M-am dus într-o stare de fericire, într-o stare de entuzias
m, într-o stare de bucurie.
 Și unde-i bucuria aia?
 Acolo la distanță!
 I-am zis, acum aici, asumă-ți, asociază-te în momentul ăsta
, simți-o!
 Și maximul ce-l obțin este...
 Păi, atât ai simțit și atunci?
 A nu, atunci am simțit vaină!
 Păi asta trebuie!
 Că nu poate trainerul să te facă să simți împotriva voinței
 tale.
 Eu nu am acces în mintea ta. Eu doar te ghidez să-ți spun
 ce să faci în mintea ta.
 Nu e nimeni, nu iasă nimeni în afara ta în pierdere dacă tu
 te ții la distanță de momentele tale plăcute din viață.
 și tu te ții la distanță de acele momente, pentru că ți-e j
enă să le accesezi, pentru că au trecut.
 Alea nașpa n-au trecut.
 Doar alea fericite, alea pozitive din viața ta, să nu cumva
 să le mai reiei ei, pentru că au trecut.
 Alea trebuie să le uit, să le las deoparte, să mă disociez
 de ele.
 Ați observat că aveți tendința să faceți lucru ăsta și cu t
ine aici pe scenă.
 Te-ai dus într-un moment de fericire și te-ai așa.
 Și zic, hai de capul meu, dacă asta e fericirea...
 Voi trebuie să le amplificați, voit, pentru că altfel cre
ierul vostru uită să le mai simtă.
 Și te trezești după ani de zile că nu mai știi să fii fer
icit.
 Că nu mai știi să te bucuri, că nu mai știi să fii motivat,
 că nu mai știi să fii curios,
 Că nu mai știi cum este când te simți iubit.
 Efectiv uităm senzația aia.
 De fapt, ce se întâmplă?
 Corpul nostru, creerul nostru nu mai crează formula aia
 chimică de hormoni.
 Mixul acela, cocktailul acela, hormona nu îl mai crează.
 De ce?
 Pentru că nu l-a mai creat de mult timp și face eforturi să
 recreeze formula.
 O stare emoțională pe care o repeti este o stare emoțională
 pe care o vei simți din ce în ce mai ușor.
 Pentru că organismul tău e obișnuit deja să simtă starea
 emoțională.
 O stare emoțională pe care nu o exersezi prin repetiție,
 organismul tău o să o simtă dificil.
 Dacă eu te chem aici și zic
 simte starea de curiositate
 și astăzi, cât timp mai avem, o să exerșăm
 stări emoționale.
 Fii rar să fie. Pentru ce îmi trebuie mie să exersez
 stări emoționale? Pentru că viața ta e
 valoarea din viața ta este
 data de emoțiile pe care tu le simți.
 Cum e o viață în care trăiești două-trei emoții așa?
 Tot timpul aceleași 2-3 emoții.
 Cum ar fi în viața ta dacă ai mâncat un singur fel de mân
care?
 Ar fi săracă.
 Bogăția din viața ta e dată de multiplele emoții.
 Da, dar eu nu mă mai simt iubit
 când cineva îmi zice, îți mulțumesc.
 Mă bucur că existi.
 Nu, tu ai nevoie.
 Să țintindă covorul roșu.
 Să cheme fanfara.
 să vină cu un avion și să curgă inim de turcoaze, nu știu
 de care,
 și să vină și pe un elefant alb cântând la mandolină.
 Altfel nu mă simți iubit.
 Adică ai nevoie de o supraintensitate a stimulilor
 ca să simți o emoție pe care în trecut aveai nevoie de un
 singur gând ca să o poți simți.
 De ce? Pentru că încet-âncet te-ai desensibilizat la emoția
 respectivă.
 Și ai uitat cum să faci să o mai simți.
 Pentru că ai fost pedepsit, când ai simți-i tu, râzi ca
 prost întâlnă.
 Ce e atâta întrebări pe tine?
 Fii un om serios, trebuie să fii serios, nu ai voie să te
 simți bine în orice situație așa.
 Da.
 Ok.
 Bun. Hai să exerțăm măcar 3-4 emoții diferite.
 Și atenție.
 Ca să le exersezi, va trebui să facem doi câte doi.
 Doi câte doi, vezi lucra.
 Deci o să facem așa.
 Cerc cu excelenței, așa se numește tehnică asta cu apă și
 în cerc.
 Și după aia mai vreau să facem un exercițiu, un barometru
 emoțional.
 Ce înseamnă barometru emoțional?
 Barometru emoțional este...
 Te ghidează un coleg.
 Cine vine? Hai, vine-o cineva aici, să vezi cum se face bar
ometrul emoțional.
 Haide!
 Și luați trei emoții, noi o să luăm una doar ca să vă arăt
 cum se face.
 Nu-i trebuie, nu-i trebuie microfonul, ok?
 Vină aici în față, așa.
 Stai cu față la public, de exemplu.
 Și hai să luăm, de exemplu, emoția de motivație.
 Vreau să fiu motivat, să simți senzația de motivație.
 Îți place când ești motivată?
 Când ai dorința aia de a acționa, de a face ceva, știi?
 Ok, bun, super.
 De a face ce?
 Curățenia.
 Ai nu, acolo nu motivează.
 Nu te motivează prea tare.
 Ok, bun, super.
 Curățenie mâncarei mai puțin.
 Sigur nu vrei ăste atunci să fii motivată pentru ele.
 Bun, ok.
 Vreau să închizi ochii
 și să te duci într-un moment,
 într-o perioadă din viața ta în care ai simțit multă motiva
ție pentru ceva.
 Și...
 Vreau să lași mâna ta dreaptă pe lângă corp
 și eu o să te ghidez să amplifici emoția
 iar mâna ta dreaptă să o lași să se ridice
 în funcție de intensitatea emoției pe care o simți.
 Dacă simți că crește motivația, o ridici, dacă simți că sc
ade, cobori, ok?
 Doar ca să vedem ca un fel de indicator, ca un ac din ala
 care indică valoarea,
 temperatura emoției.
 Ok, du-te într-un moment în care ai simțit motivația.
 De vreo saptamana sau doua de momenti.
 Si observa tot ceea ce vezi in momentul respectiv.
 Plimbate cu privirea si vezi stanga dreapta.
 In sus, in jos. Vezi toate detaliile.
 în momentul respectiv.
 Plimbă-te cu privirea
 și vezi stânga-dreapta,
 în sus, în jos.
 Vezi toate detaliile.
 Ascultă tot ceea ce se aude
 în momentul respectiv.
 Și simte cum crește în tine
 senzația de motivație.
 Și arată-ne intensitatea ei.
 Pe măsură ce crește, arată-ne cu mâna
 intensitatea emoției.
 Și acum mărește și mai mult imaginea și luminositatea în
 imagine.
 Foarte bine.
 Adun mai aproape imaginea de tine și intensifică culorile.
 Fă culorile de-a dreptul fosforeșcente.
 Și observă cât mai clar detaliile apropiate de imagine
 și ca și cum te-ai mișca în interiorul acestei scene.
 Atât de motivante pentru tine.
 Ok.
 Erau si sunete?
 Perfect.
 Asculta vocile acelea, sunetele acelea.
 Asculta fiecare nuanta vocii, fiecare ton al vocii.
 Parca te-ai simtit din prima direct motivata.
 Observa cum creste senzatia aia de motivare.
 Foarte bine, perfect.
 Acum uneste doua degete de la mana dreapta.
 Perfect.
 Si simte senzatia aia de motivare.
 Foarte bine. Si acum lasa mana jos.
 Perfect.
 Suficient, atat.
 Asta vreau sa faceti, dar pe 3 emotii diferite, intre ele
 ce credeti ca trebuie?
 Break state.
 Dar de ce?
 Ca altfel o sa duca emotia prima in al doilea exercitiu.
 Deci totdeauna fac break state.
 Bun. Ok.
 Mulțumim. Mersi.
 Aplauze, vă rog, pentru colegă noastră.
 Hai să repetăm cum se face cer cu excelenței.
 Îmi desenez în minte un cerc în fața mea
 și mă gândesc la o situație din viața mea
 unde am nevoie de resurse emoționale și nu am.
 De exemplu, trebuie să mă duc să mă cert cu șef.
 Să negociez cu șeful, să-i zic verde în față că vreau să-și
 dea demisia.
 Nu? Așa se...
 E, exact, da.
 Să mărească salariul, să... nu știu ce.
 Am dat un exemplu cu șeful. Voi luați ce vreți voi.
 Și zici, băi, dar mi-ar trebui mai multă încredere în mine
 în situația aia.
 Când mă duc acolo, parcă mă blochez tot, îmi trebuie răvoce
a, am nevoie de încredere în mine.
 Sau altceva.
 Trebuie să mă duc să-mi facă analize.
 Bun, îmi trebuie
 încredere, curaj.
 Ce-mi trebuie acolo? Bun, ok.
 Găsește o situație în care ai nevoie
 de o resursă emoțională.
 Emoțiile sunt resurse.
 Ați prins că emoțiile sunt resurse?
 Ne ajută emoțiile în momentul în care avem nevoie?
 Sunt resurse. Bun.
 Și zic, bună, îmi trebuie
 calm, îmi trebuie încredere,
 îmi trebuie motivație, îmi trebuie
 de curiositate. Depinde de situatia unde-mi lipseste resurs
a, da?
 Si prima data ancorez. Dar cum ancorez acolo? Cum fac in
 cercul ala?
 Sa fac asa un cerc plin de acea resursa. Ca o fantana cu
 resurse acolo.
 Poi ma duc intr-un moment in care simt... am simtit eu, aaa
, uite aici,
 simt ca am incredere in mine. Perfect.
 Ia hai sa vad.
 Tot ceea ce vad, vad scena.
 Cand a venit ala si mi-a strans mana astea, felicitari, mi-
a placut mult, super.
 Si simt senzatia aia de strângeri de mana.
 Si vad privirea, zâmbetul, incantarea, ok, foarte bun, ai f
ost cel mai tare.
 Se zisati? Traiesc la persoana intai toata scena.
 Nu doar, da, mi-amintesc ca a zis asta.
 Când în mintea ta e folosit în mea mintesc că,
 și voi încă faceți asta,
 nu se declanșează nicio emoție pentru că e trecut.
 Tu trebuie să te asiguri,
 TU să te asiguri că scena se întâmplă atunci.
 Ți-ai mintești de exercițiu cu lămâia?
 Ai avut lămâia în palmă?
 Nu. Dar pentru că ai trăit-o la prezent, ai avut o reacție.
 Ok?
 Ai salivat pentru că ai trăit la prezent scena.
 Dacă ziceam, amintește-ți de o lămâie pe care ținut-o în
 palmă, nu mai avea efect.
 Ori tu trebuie să treci la prezent.
 Vine și îmi zice, felicitări, ai fost cel mai bun, ok.
 Mama, deci cum simt strânsoare, mi-a strâns mâna cu încred
ere, cu forță.
 Eu eram acolo pe scenă și mă simțeam super bine.
 Și mi-a zis, bravo, ești cel mai tare, ești cel mai bun,
 super, felicitări, ok.
 Perfect, trăiesc scena asta.
 și văd luminile și intensific imaginea
 ce fain m-am simțit
 ai de mine, parcă am crescut 3 centimetri
 super, perfect, mă simt mândru de mine
 ok, simt încrederea în mine
 păsesc încerc
 și trăiesc încerc
 senzația aia de încredere
 dar atenție
 când sunt încerc aici
 eu nu mă gândesc la sală
 mă gândesc la
 M-am inteles ca o sa-mi intreze o sensatie de incredere.
 Asa de mult imi place, n-am mai simtit-o de mult.
 M-am intreze o sensatie de incredere.
 Asa de mult imi place, n-am mai simtit-o de mult.
 M-am intreze o sensatie de incredere.
 Orice gand in afara mi-a droiat emotia.
 Eu trebuie sa fiu aici, acum.
 Nu ma intereseaza ce zice ala despre mine,
 ca deja sunt in alta emotie in momentul ala.
 Trebuie sa fiu 100% acolo.
 Si simt sensatia aia, o ancorez, acolo este.
 Acolo este emoția. Ok, am ieșit.
 Când îmi trebuie încredere, a, trebuie să mă duc să vorbesc
 cu șeful.
 Ai de mine, dar nu prea am...
 Bine, hai că mă văd, văd scena. Unde?
 Păi sunt în fața biroului șefului, dar nu prea am vine să
 intru.
 Ok, hai.
 Văd biroul șefului...
 Și văd scena. Intru în biroul șefului, vorbesc cu șeful, ok
.
 dar acum deja eu am o alta stare emotională când crez film
ul ăsta în mintea mea.
 Asta-i povestea. Eu trebuie să-mi păcălesc mintea că a tră
it scena respectivă cu o altă stare.
 Pentru că tu te-ai mai gândit că intri în biroul șefului.
 Dar cu ce stare te-ai gândit că intri în biroul șefului?
 Ori eu vreau să te gândești că intri în birul șefului ajut
ându-te
 de cercul încărcat cu emoția asta.
 Adică vreau să faci un alt film în mintea ta.
 Nu mai vreau filmele vechi, destructive din mintea ta.
 Vreau filme în care să te minți pozitiv.
 De ce zic să te minți?
 Pentru că te-ai mințit în filmele alea,
 vreau să construiești filme noi care să-ți dea putere.
 Noi trăim o viață întreagă din filme
 pe care ni le construim despre viața noastră.
 Dar de ce ne-am construit filme de groază?
 Hai să ne construim filme care ne încarcă emoțional,
 care ne dau putere emoțional.
 Și pentru asta ne folosim de mici ajutoare.
 Ancorele, un sunet, un fundal muzical,
 toate astea sunt ancore, de fapt,
 care ne dau senzația de putere.
 Strâng pumnu, încerc.
 Am și mai multă încredere.
 Sunt și încerc și am și pumnu strâns că am ancorat încred
ere.
 Acum să vezi șeful.
 Fă asta!
 Du-te acolo în cerc, ai ancurat deja și cu pumnul?
 Fă și-ai ancurat asta, că o ai.
 Și acum crează scenă în care îl vezi că intri la înbirou ș
efului și o să vezi că simți altă atitudine.
 Simți că ai altă atitudine.
 Și acum fii atent!
 Când tu ai creat un nou film cu atitudinea asta,
 creierul tău, și ai derulat filmul, creierul tău zice...
 E real. S-a întâmplat deja.
 Îți amintești cu lămâia?
 Creierul... am o veste pentru tine.
 Nu face diferența între imaginar și real.
 Ceea ce tu îți imaginezi, creierul consideră că deja s-a
 întâmplat.
 Dacă deja creierul consideră că ai fost la șef cu încredere
,
 când urmează să te duci,
 Creerul tău zice, deja ai făcut-o și a fost ok, ai avut înc
redere în tine, poți să o mai faci încă o dată.
 Dacă ai făcut-o dar cu teamă, creerul tău zice, deja ai fă
cut-o cu teamă, o să faci cu teamă și acum.
 Înțelegeți?
 Deci noi de aia ne rescriem filmele cu emoția pozitivă, ca
 să-i spunem creerului, deja ai făcut-o cu emoția faină, cu
 emoția pozitivă.
 Deci o să-ți fie mai ușor să faci.
 Tineți minte următoarea regulă. Dacă pot să-ți imaginezi ce
va, pot să și faci acel ceva.
 Dacă nu pot să-ți imaginezi ceva, nici nu pot să faci acel
 ceva.
 Lucram cu o domnișoară care mi zice așa, de 2 ani de zile v
reau să ies din relația toxică în care sunt și nu reușesc.
 Zic de cât? De 2 ani de zile.
 Dar ce se întâmplă? Zice...
 Îmi pierd puterea, curajul de fiecare dată când încep discu
ția să-i spun că gata s-a terminat.
 De fiecare dată...
 Nu știu, mi-amintesc lucruri, îl văd cum se enervează, cum
...
 Nu mai pot, mă bloquez.
 Zic, perfect, ok. Vreau să-ți imaginezi...
 Că îi spui,
 dar vreau, când îți imaginezi asta, să stai în poziția asta
,
 de ce i-am zis să stea în poziția?
 Ca sa aiba fiziologia de incredere.
 Ei acum avea fiziologia.
 De neincredere.
 Zic, stai in pozitia asta,
 strangi pumnul drept, ii faci o semauancura de incredere,
 si acum, in mintea ta, vreau sa ai discutia si sa-i spui,
 gata, m-am hotarat, plec,
 si vreau sa te duci sa vezi cum.
 Ti-ai facut bagajul,
 cum ai luat masina,
 ai iesit din casa, ai pus bagajul in masina,
 ai bagat cheia in contact si ai plecat.
 Tot filmul asta vreau sa-l vezi.
 două săptămâni după aceea m-a sunat Marius,
 am reușit ce n-am reușit în 2 ani de zile.
 Știi, par chestii banale. Dacă mă uit în trecu, zic, bă,
 dar
 nici nu știu dacă să le dau exemplul ăsta, că pare banal.
 Dar în același timp s-ar putea să
 prindă, știi, să spui, bă, acum parcă are sens mai mult.
 Deci, din lucruri de genul ăsta, noi ne construim viața.
 Femeia și-a imagina toată viața
 că nu poate să-i spună.
 Când am întrebat-o, dar de ce nu-i spui?
 Zice, pentru ce se încerc, măcar să încerc, că oricum n-o
 să reușesc?
 Să țizați filmul care și l-a făcut.
 Oricum n-o să reușesc, să-i spun.
 Să zic, perfect, dacă...
 Eu am făcut așa.
 Dacă în realitate nu reușești,
 hai să o face în imaginație.
 A fost păcăleală ce am făcut eu, pentru că eu știam că dacă
 face în imaginație, cresc șansele să facă și în realitate.
 dar am făcut-o să nu perceapă că eu îi impun o altă real
itate.
 Am zis, ok, în realitate nu ai reușit.
 Joacă-te în imaginația ta, nu se schimbă, stai liniștită,
 nu intrăm în conflict cu convingerile tale.
 Știu că tu nu poți în realitate.
 Dar în imaginație poți? Da, în imaginație pot.
 Ok, perfect, fă-o în imaginație.
 Ghiști ce se întâmplă dacă o faci în imaginație.
 O să poți să o faci și în realitate.
 Eu asta vreau, sa faci in imaginatie ca ai o alta stare, ca
 ai o alta putere interioara, ca ai o alta motivatie.
 In imaginatie, atat am trebuie.
 Si tu o sa poti sa faci fizic in viata ta.
 Maine atat, poi maine atat, ras poi maine atat si o sa cre
asca din ce in ce mai mult.
 Si tu o sa fii multumit.
 Hai da-ti doi cate doi sa facem cer cu excelentie, dar sp
une.
 Intuiesc oarecum ca mi-ai raspuns la intrebarea pe care ur
meaza s-o pun, dar vreau sa verific.
 In momentul in care mi se cere sa ma gandesc la o situatie,
 fie buna fie ea, dar de ce mai multe ori,
 De fapt, nici nu contează.
 Mi-e foarte greu să accesez amintirea, indiferent dacă e
 bună sau e rea.
 Da.
 Partea bună la cele bune este că reușesc să mi-o creez.
 Este ok dacă plec din imaginar în crearea...
 Da, este ok.
 Nu contează dacă e real sau nu.
 Dacă e amintirea exacta, așa cum a fost, sau nu.
 Nu contează.
 Contează să obții starea emoționată.
 Ok, deci dacă îmi creez o stare plecând de la...
 Deci poți să construiești complet o scenă, dar dacă îți dă
 starea de care avem nevoie pentru exercițiu respectiv, e în
 regula.
 Deci chiar dacă e tot un inimimaginat.
 Da.
 Ok, mulțumesc.
 Da.
 Da.
 De acolo?
 O întrebare, Mariu.
 Ai dat exemplu cu ce ai făcut tu exercițiu cu fata aia să
 plece din relație.
 Dacă tot îți imaginezi până cum ai vrea să fi și ce resurse
 să aduci,
 Dar, în realitate, în momentul ăla, tu...
 Deci, duci exerciția până la capăt în imaginație, da?
 Dar, în realitate, când ajunge acolo, nu mai faci.
 Și ei a luat două săptămâni, nu l-a făcut imediat.
 Deci, când s-a dus acasă după exerciția, nu a putut să-i z
ică.
 Da, da, ai zis ceva interesant că ai pus-o să-și imagineze
 exact momentul final,
 Adică, ala în care pleacă mulțumită că a reușit să facă
 asta.
 Eliberată. Sentimentul era de eliberare, da.
 N-a contat mai mult să opui să accentueze cum este la final
 situația de până să ajungă acolo?
 O contat toate. O contat și faptul că și-a imaginat că po
ate.
 Și faptul că după aia a simțit eliberarea. Și faptul că și-
a încorat încrederea că reușește.
 Toate astea au contat.
 Dar e un exemplu. Eu vreau cu voi să fac pe bucăți.
 Ca să exersați fiecare literă din alfabet.
 Nu o poveste întreagă.
 Că eu am exersat de cât până acolo și nu mi-a reușit.
 Completează. Du-te mai departe.
 Am un elumurire la partea finală a cercului.
 Deci ai spus că ne imaginăm în partea în care am încredere.
 Da, un moment din viata mea în care am încredere.
 Mă asociez în momentul respectiv.
 Simt iarăși situația în care am primit laude, am fost îmbră
țișat, încurajat,
 simt cum crește în mine încrederea și pășesc în cerc.
 Când pășesc în cerc, încrederea trebuie să fie în ascensi
une.
 Și când vine momentul cu șeful?
 Momentul cu șeful este după ce eu am încărcat cercul,
 l-am încărcat cu emoția aceea, cu ancorul aceea, cu starea
 emoțională,
 Părăsâsc cercul, emoția aia de încredere e acolo
 și acum mă gândesc la situația în care eu nu am încredere.
 Și mă gândesc, ok, deci așa începe situația.
 Mă duc cu mapa sub braț, pe culoar și văd în capăt ușa de
 la birou șefului.
 Și ajung aici și încep să bat la ușă și intr în birou și mă
 întâlnesc cu șeful.
 Dar deja sunt în cerc și starea mea deja devine una de înc
redere.
 Deci, mă mai gândesc la încredere sau, apără simplu, doar p
ășesc și...
 Mă mai gândesc la încredere. Tocmai asta e șmecheria.
 Eu folosesc o ancoră ca să nu-mi deviez de la film.
 Filmul meu este... Eu vorbesc cu șeful.
 Ancoram ajută că în timp ce eu am filmul, eu vorbesc cu șef
ul să simt starea de încredere.
 Ok.
 Pentru că altfel ar trebui să fie două filme.
 Unul cu mine, când am reușit la grădiniță să îmi leg singur
 și returile și am zis,
 mama, ce tare sunt, ce încredere am în mine și al doilea câ
nd vorbesc cu șef.
 Dar asta nu e ce trebuie.
 Și atunci eu iau momentul ăla de la grădiniță când am zis,
 ce tare am reușit să fac direct în oliță.
 Mai știu eu ce, nu știu, ce mândrie din asta.
 Eee, n-am mai dat pe lângă toaletă.
 Am reușit!
 Ok, deci fac doar filmul și pășesc.
 Și mi-am ancurat încrederea.
 Am ancurat încrederea.
 Ampar n-am, când, nu știu, te-ai dus și ai
 aruncat cu bulgărele de zăpadă
 unde ai vrut tu și ai spart geamul vecinului
 și te simți mândru, puternic.
 Deci doar fac filmul
 care mă îngrijorează
 și doar pășesc. Nu mai gândesc la ceva.
 Cercul
 este strângerea pumnului.
 Doar că-i alt tip de ancură.
 Effectul însă-i același.
 Fuzice nu?
 Nu ai o decăgere?
 În realitate?
 Ați auzit de Tony Robbins?
 Bineînțeles.
 Tony Robbins e unul dintre cei care au făcut cunoscut NLP-
ul la nivel mondial.
 E, Tony Robbins a ținut un curs la un moment dat.
 Și...
 A predat ancora.
 Si a chemat pe scena un tip
 care i-a zis
 Da, uite, eu n-am deloc incredere in mine
 cand trebuie sa ma duc sa ma intalnesc cu o fata, cu o feme
ie
 sa o invit in oras.
 In momentul in care trebuie sa o invit in oras
 mi-am pierdut orice incredere in mine.
 Si asta zice perfect! Avem cu ce sa ne distram.
 Facem ancure. Bun.
 Ce ancure ei face?
 De? Încredere în sine. Ok.
 Și Tony Robbins l-a pus
 pe scenă în fața oamenilor
 și o să te ia în spatele lui.
 Vezi, du-te într-un moment în care ai avut încredere în t
ine.
 Ok, mă duc.
 Și ce? Nu, nu, du-te într-un moment în care ai avut încred
ere.
 Și asta zice, n-am niciun moment în care am avut încredere.
 Du-te in copilarii, caut, n-am. Ok.
 Du-te in viitor
 si caut un moment in care vei avea incredere.
 Imagineaza-ti un moment. Ok, ma duc.
 Da, in viitor sigur o sa am un moment in care am incredere,
 ca vin la cursul asta, fac exerciții si o sa am incredere.
 Nu stiu cand, poate peste un an, poate peste doua luni,
 poate peste 10 ani, dar sigur o sa fie un moment.
 Bun, si cum o sa te simti atunci?
 Pai o sa stau asa cand am incredere in mine.
 O să mă simt fericit, împlinit, super.
 În momentul în care Tony Robbins vedea non-verbalul lui că
 devine unul de încredere,
 îl atingea pe umăr.
 Ce-i crea?
 O ancură chinestezică.
 După aia zicea, ok, bun, ia-o de la capăt.
 Du-te într-un moment în care ai încredere.
 Simți acolo, ce vezi, ce auzi, ce simți.
 Pac, iar îi punea ancura.
 Du-te iară.
 Pac, iar îi punea ancura, iarăță.
 I-a încărcat de vreo 3-4 ori ancura asta.
 După aia îi zice, alege din sală o fată care îți place cel
 mai mult.
 Ăsta numai când a auzit, zb...
 Tony Robbins ca măgaru în spatele lui?
 Că îți dea ancură, dacă te stezi, o să vezi că îți dea...
 Fii atent. Știi cui îi dă mai bine persoanelor care nu știu
 ce faci?
 Pentru că tu zici, păi stai, mi-am pus mână, deci a făcută
 ancură,
 deci dacă a făcută ancură, eu ar trebui să simt asta.
 Dacă simt asta, da, dar cu ce intensitate s-o simt, dar or
ice o să zică lumea din jurul meu.
 Și ți-ai blocat tot în momentul ăsta.
 Când nu știe oameni cu care am lucrat, care nu știau.
 Le zicem doar... îmi dai voie să te ating pe umăr câteodată
 când consider eu că e nemajul?
 Da, sigur. Ce e?
 Și le zicem, gândește-l un moment, pa că e mea. Gândește-l
 un moment.
 Și să vezi ce funcționează ancora dacă nu știe ce e.
 Bun, asta l-a atins iar asa in drepta spatele.
 Deci, tu, de ea imi place, stii? Asa, de ea imi place.
 Tony Robbins, pentru ca e un om foarte bland, ca si noi de
 altfel, s-a dus la tipa si a zis
 orice ti-ar zice tipu, ii zici nu. Adica l-a ajutat, nu?
 A vrut sa il ajute, a zis, orice ti-ar zice, tu ii spui nu.
 Tipul pe scenă, zice, nu, dute la ea și invita-o în oraș.
 Ce?
 Na bine, hai că mă duc.
 Să duce la domnișoară.
 Ce zice să mergem în oraș? Uite, după curs în seară asta.
 Nu!
 Dar știți,
 înțeleg, nu poți astăzi. Hai că mergem mâine. Nu!
 Dar dacă ar fi fain, oricum,
 O să îți dai seama, avem ce să vorbim despre subiecte com
une,
 l-am cunoscut anul 2 pe Tony Robbins, nu!
 Ok.
 Și continuă.
 Și la un moment dat, tipul, ala cu fără încredere, îi zice,
 nu te supăra, știi bine că la un moment dat tot o să ieși
 cu mine în oraș.
 Deci fază reală.
 Fii atent ce se întâmplase.
 De fiecare dată, când el auzea nu, îi creștea încrederea în
 el.
 Pentru că Tony Robbins îi activa încrederea la fiecare nu
 auzit.
 Vă amintiți cum am făcut cu întunericul, muzica și întuner
icul cu întreluptătorul cu copilul.
 Tony Robbins, la un moment dat, nu l-a mai atins pe umăr.
 De fiecare dată, când tipa zicea nu, ăsta simțea încredere.
 pentru că el simțise încredere când auzea nu,
 dar încrederea lui venea de la atingere.
 Însă creierul nu mai făcea diferența.
 Și el considera că încrederea ei vine de la nu.
 Cu fiecare respingere pe care o primea lui, creștea mai
 mult încrederea în el.
 Cum ți se pare chestia asta, când șeful zice nu?
 Când șeful zice nu, strânci pumnu ca să îi dai una.
 Sau el o să credă că de asta îl strângi.
 Știi?
 Domnu director, vreau și o dublarea salarului. Nu!
 Bine, bine, bine!
 Și tu zici, mamă ce tare e ancoră asta!
 Construim!
 Căuta să vă construiți asemenea fluxuri de ancoră
 sunt atât de faine, atât de tari.
 De fiecare dată, când ceva nu mergea,
 îmi activam o ancoră de încredere.
 De fiecare dată, când era ceva greu în fața mea,
 mă simțeam atât de motivat,
 de... nu venea să cred.
 Adică oameni care renunțau,
 îi ziceau, cum să renunț? Că e atât de fain!
 Bă, dar ești prost, nu merge.
 Și ce contează? E fain să...
 Testăm, să mergem în continuare, să facem.
 Bă, dar ăsta-i tâmpit, chiar nu funcționează!
 Nu contează, mie îmi place să facă asta!
 Mi-a luat ceva timp să-mi amintesc eu, de fapt,
 avusesem o ancoră pe motivație pe care o activam
 de fiecare dată când eram în fața unui posibil eșec.
 Și orice era eșec, pe mine mă motiva să merg mai departe.
 Cum îți pare asta?
 Deci puteți o testați, puteți să vă încărcați,
 să creați o asemenea ancoră
 și de fiecare dată când ceva nu merge, voi creați ancora de
 motivație.
 În loc să te demotiveze că nu a mers,
 pe tine te va motiva faptul că nu a mers și vei merge mai
 departe.
 Asta înseamnă să te duci dincolo de eșec, să te duci până
 când reușești.
 Nu există...
 În mintea mea, acum, după...
 E adevărat, tu zici, da, dar faci de atâți ani.
 Eu nu înțeleg ideea de a nu reuși.
 Nu înțeleg.
 Nu știu ce să zic.
 Că nu înțeleg.
 Adică nu există.
 Eu știu că dacă nu merge în variantă asta, găsesc o altă c
ale.
 Și merge sigur cumva.
 Cum?
 Abarnam.
 Dar cu siguranțul să ajung acolo.
 Nu există în mintea mea ideea de eșec,
 Chiar ideea de a renunța la ceva.
 Dar asta nu a fost dintotdeauna.
 Asta a fost din momentul în care eu am început să-mi
 construiesc
 psihologia mea bazându-mă pe aceste ancure.
 De fiecare dată, îmi era frică teribilă de ieșec.
 Folosind o ancură de încredere, fiecare ieșec pe care l-am
 trăit îmi dădea încredere în mine.
 Voi vă da seama cât de diferit putem să funcționăm față de
 restul lumii?
 Deci fiecare eșec pe oamenii sănătoși la cap, eșecul îi dem
otivează, îi demoralizează.
 Doar pe ăștia bolnavi, eșecul îi motivează.
 Am făcut odată un curs, știți pe Peranovacovici?
 Per, am e prieten, am crescut business-uri împreună.
 Și ne punem noi, pentru că noi suntem mari șmecheri,
 și în ziua de Crăciun, a unui an, ce ne gândim noi?
 că oamenii n-au altceva mai bun de făcut decât să steați să
 ne urmărească pe noi
 și să vină la cursurile noastre. Și lansăm noi un curs de
 Crăciun.
 Bă, da, noi eram convinși că o să fie, pai de capul meu, o
 să fie sala plină,
 nu o să mai avem locuri. De ce?
 Pentru că normal că vin lumea să-l vadă pe Mario și pe P.R.
 Adică cum să nu vină, știi?
 Ce contează că e Crăciunul, dom'le?
 Deci, în mintea noastră, era ceva de genul normal că oamen
ii renunță la Crăciun pentru ăștia doi zei.
 Știi?
 Și a venit Crăciunul și trebuia să fie sala plină și noi
 aveam un om în sală.
 Băi, momentul ăla mi-a zbugnit și eu și era în râs!
 Și râdeam de noi cât de prost am gândit și cum o să gândim
 data viitoare.
 dar n-am avut nicio fractiune de secunde, nicio nici pera.
 Sentimentul cam gresit, sentimentul de pierdere, sentiment
ul de esec,
 nu il stiu, nu il stiu, intelegeti?
 L-am stiut! An de zile ne-a dirijat viata.
 Mie mi-a dirijat viata frica, frica de esec,
 frica ca oamenii sa rada de mine, sa nu cumva sa rada de
 mine,
 Frica că oamenii își vor da seama că sunt prost.
 Asta a fost frica mea cea mai mare.
 Atenție, frica mea nu era că oamenii să se gândească că po
ate sunt prost.
 Nu, nu.
 Frica mea era că oamenii să nu-și dea seama că eu sunt
 prost.
 Eu știam că sunt prost și teama mea era să nu se prindă cel
ălalt.
 Nu dea seama cum am crescut.
 Și lucrurile astea le-am schimbat.
 Deci nu mai există în mintea mea.
 M-era o teamă de eșec, eu mă consideram că sunt sortit eșec
ului.
 Și mă uit acum la acea perioadă și zic, Dumnezeule, e altă
 viață.
 E într-o viață anterioră.
 Pentru că eu nu sunt așa.
 Îmi amintesc că gândeam așa și mă uit la mine astăzi și zic
,
 Dar eu acum, dacă am cel mai mic eșec, pe mine mă motivează
, îmi place.
 Eu doar aștept. Zic, super, câte chestii am învățat din
 asta.
 N-am nici cel mai mic sentiment de, ai de mine, ce fac.
 Nu știu, nu mai știu asta.
 Dar asta doar pentru că apărea momentul culbinant al unui e
șec și strângeam pumnă.
 Sau mă rog, dau exemplu asta cu strânțul pumnă.
 dar aveam tot felul de ancorer.
 Da.
 Cum mulțumesc pentru exemplul tău, m-am regăsit complet
 în ceea ce ai spus cu eșecul și teama de a nu-și dea seama
 ceilalți,
 că eu, de fapt, sunt proastă.
 Bun, faci ancorele respective, dar ce faci ca asta e, de f
apt, o credință limitativă?
 Ok.
 Cum îmbini ancora cu credința limitativă?
 poate interveni la un moment dat credința limitativă
 care să-ți saboteze ancora de motivație?
 Fii atent, în momentul în care
 starea mea nu mai genera frica respectivă, a dispărut cred
ința,
 pentru că credința respectivă stătea bazată pe frica aceea,
 frica aceea de ieșec.
 Nemai fiind frica, eu nu mai regăseam
 când să-ți declanșeze credința aceea.
 Deci că nu mai era frica.
 Deci, nemai fiind frica aceea de eșec, fiind entuziasm în
 fața posibilului eșec,
 nu se mai declanșa nici o crință.
 La un moment dat a dispărut ideea că aș fi prost.
 Mm-hmm.
 Știi? Pentru că nu mai era frica care să îmi spună o să ai
 eșec.
 Ci era entuziasmul care o să îmi spună o să ai succes.
 Ok, mai testăm. Mulțumesc.
 Da.
 Bun, apar întrebări ca să nu facem exercițiu cu cercu.
 Așa-i? Da.
 O întrebare, Marius. Dacă legăm, spre exemplu, disconfortul
 cu curiositatea,
 că tu ai zis motivație și... nu mai știu ce.
 Le-ai legat altfel. Mie-n minte așa mi-a ajuns.
 Dacă aș lega o stare de disconfort cu curiositate...
 N-aș lega disconfort.
 N-aș adăuga disconfort.
 Și vă mai recomand ceva.
 Faceți-vă ancore pe emoții diferite, chiar dacă după aia a
junge să le cumulați
 pe acela stimul mai multe stări.
 La început faceți-vă diferite, pentru că
 astăzi poate ai nevoie să simți mai multe curiosi...
 De exemplu, dacă trebuie să înveți pentru un examen
 cam ce-ți trebuie, cam ce stare emoțională-ți trebuie?
 Îți trebuie siguranță, ai senzația de certitudine că poți,
 senzația de știu că pot,
 curiositate îți trebuie, îți trebuie entuziasmă, ok?
 Și îți trebuie toate trei.
 Atunci le adaug pe toate trei și...
 nu știu, le adaug, nu știu, mă strâng de ureche
 și asta devine ancora pentru a învăța.
 Trebuie să mă duc la un interviu.
 Îmi trebuie doar încredere și relaxare, ok.
 Acasă. Nu mă mai ajută curiositatea, de exemplu, acolo, șt
ii?
 sau entuziasmul, că nu vreau să sar în sus în fața celui
 care mă intervie viază, știi?
 Pe fiecare situație în parte gândește de cam ce stări emoț
ionale ți-ar trebui și crează ancore pe ele.
 Poate ai nevoie de o stare, poate ai nevoie de două stări.
 Mă imi înțeles că se pot crea ancore prea intense uneori.
 Știu pe cineva care făcând de NLP și-a creat o ancoră de
 curaj, dar din ala războinic.
 Așa considerat el că are nevoie de curaj din ăla, de...
 Mă duc și-i trag.
 Și nu era genul ăsta, era calm, o persoană interiorizată,
 calmă.
 Bă, i se zice, bă, mi-am făcut a-ncor-aia, firar,
 și în prima săptămâna, după ce am făcut a-ncor-aia, am să
rit la băta el sălbat pe unul în trafic.
 Și nu mi se întâmpla să-i în viața mea chestia asta.
 Deci, am trecut prin situații mai nasoale și n-am reacțion
at niciodată așa.
 Deci, efectiv m-am dus si l-am vrut sa-l scot din masina sa
-i trag una.
 Si zic, si ma intreaba, ce sa fac? Imi zic, stergi-te anc
orea aia si fă una un pic mai diminuata.
 Pentru ca e prea intensa. Aia e supraincercata ancora aia.
 Zice, bai, dar doar un pic am activat-o si efectiv m-am en
ervat atat de tare incat m-am dus la ala sa-l iau de gata.
 Deci, mare atentie si cu intensitatea ancorelor, ok?
 Cum o stergi?
 Am două mâini. Cea mai simplă metodă de a-și străge o ancor
ă.
 Să zicem că mă enervează vocea lui nu știu cine.
 Ascult vocea și ancorez starea de enervare pe mâna asta.
 Și vreau să am stare de calm în loc, când aud vocea aceea,
 să-mi fie calm, nu să mă enervez.
 Ancorez pe mâna asta starea de calm.
 Mie imintesc cand eram pe plaja, la munte, in mijlocul m
untei lui si faceam plaja, sau la mare si pescuiam, nu stiu,
 si ma dadeam cu schiurile sau ce vreti voi.
 Orice. Si am ancurat calmul aici. Bun? Ok. Si acum fi atent
. Dupa ce sunt ancorate, aici conteaza ordinea in care le
 declansez.
 Declanșez prima dată calmul, aud vocea care mă enerva, țin
 calmul, aud vocea care mă enerva, activez ce simteam, furie
, dau drumul la furie, dezactivez, încă țin calmul și dau
 drumul la calm.
 Formula ar trebui să arate cam așa.
 Starea negativă e mai mică, starea pozitivă e mai mare, ca
 să o înglobeze pe aia mică, pe aia negativă.
 Adică, activez aici ancora pozitivă, o țin pe toată perio
ada asta, timp în care activez aia negativă, îi dau drumul a
ia negativă și de-abia după aia dau drumul aia pozitivă.
 De ce? Asta negativă trebuie să fie mâncată de aia pozitivă
, înghițită de aia pozitivă, ok?
 Trebuie să creezi ancoră, trebuie să creezi ancoră.
 Deci trebuie să creezi ancoră.
 Bine, hai să vină cineva aici ca să anulăm o ancoră din
 asta.
 Tu ai mai fost?
 Tu ai rămas cu o ancora blocată. Hai, vine aici.
 Hai că fac pe umăr ancora.
 Poți să-i ții tu. Întorci-te cu fața.
 Fac pe umăr ancora ca să vadă toată lumea.
 Nu contează. Puteam să-i fac pe genunchi.
 Puteam să-i zic ei să-și facă.
 Deci, e puțin important.
 Bun.
 Amintește-mi ce era. Era vorba că dacă vezi o persoană din
 cer cu vostru care nu prea îți place,
 simți o anumită stare emoțională.
 Ok. Perfect. Uită-te la figura aceea care te nu știu ce
 stare îți dă.
 Observă ce simți.
 Ce simți? Zic, vorbește cu mine.
 Te simți agitată când vezi o persoană de acolo. Ok.
 Da.
 Deci vezi o scenă și simți agitați.
 Ok, vreau să privești scena respectivă care îți dă agitație
.
 Privește scena aia care îți dă agitație
 și observă simți agitația acum, pentru că acum tu vezi și
 sala.
 Deci vreau să ignori realitatea de aici și să stai în real
itatea din mintea ta.
 Cât e agitația acum ca intensitate?
 Am mai scăzut de când ai pus mâna pe mine.
 Nu, înseamnă că nu asta n-am explicat eu bine.
 Deci nu mă interesează să scadă, mă interesează să o ancor
ăm exact așa cum e.
 Deci tu du-te în scena aceea unde simți agitația.
 Du-te acolo unde simți agitația.
 Trăiește starea de agitație, nu starea de aici, nu ești pe
 scenă.
 Ești acolo la Gretar sau unde ești că ești.
 Ok, descriem ce vezi.
 Îi văd pe toți în toate părțile.
 Muzică.
 Du-te către unde te înervează.
 Du-te acolo, descrie-me-a aia.
 Fix chestia asta, că sunt toți în toate părțile și mă ob
osesc.
 Ok.
 Încă nu te simți nervoasă.
 E mai mult o teamă.
 E o teamă, ok.
 Perfect. Bun, super.
 Ce intensitate are teamă?
 Pe o scală de la 1 la 10.
 A zice 9.
 Ok, așa de intensă.
 Da, adică încerc să mă controlesc să nu observ.
 De ce încerc să te controlesc?
 Adică, oameni buni, când facem exerciții nu mai încercați
 să controlați,
 că a încercat să controlesc înseamnă că folosești alte
 principii.
 Deci, a, dar am învățat eu acum trei ani de la o nu știu ce
 curs,
 că dacă respir nu știu cum mă relaxez.
 Păi da, da, scopul nu este ăsta acum, ok?
 Și nu mai controlați.
 Trebuie să trăim emoțiile aici ca să le putem...
 să învățăm ce să facem cu tehnicile ăstea, ok?
 Nu mai încercam. Da-i voie. O să râde de tine, asta e. Uite
-te.
 Ok. Bun. Perfect.
 Intensitate nouă, da?
 Nu a iesit. Bun.
 Ce stare... Deci, gândiți-vă așa. Eu am aici o stare de fr
ică, furie, un amestec, de intensitate nouă.
 Cât de intensă trebuie să fie asta ca să o poată digera pe
 asta?
 10. Aici îmi va fi munca grea să găsesc ceva atât de intens
 pozitiv
 încât să știu că e mai intens decât nouăle ăsta.
 Ok?
 Bun, gândește-te la o stare opusă fricii respective
 și caută un moment care să fie atât de intens
 încât să depășească cu mult puterea friciri acelea.
 Ce stare ai vrea acolo, în loc?
 Acum, când te duci la gretar, cum ar fi bine să simți?
 Să-ți declanșeze gretarul. Ce senzație, ce stare, întâlnire
a asta cu prietenii?
 De liniște, de împreună.
 De împreună, de liniște, perfect. Ai trăit vreodată starea
 asta?
 Nu neapărat cu ei, în alt context, cu copiii, cu familia,
 cu cineva, nu contează.
 Da.
 Ok, perfect. Du-te acolo, în momentul în care ai trăit-o.
 Perfect?
 adu momentul în care ai trăit-o, adu-l aici, ca în exerciț
iu cu lămâia.
 Îl trăiești acum, acum și aici, cu tot ceea ce vezi.
 Care sunt elementele cheie care ți-au amplificat, care ți
 amplifică starea asta de împreună, de unitate, de prietenie
?
 Faptul că fica mea spune că suntem o familie fericită.
 Perfect! Ascultă vocea ficei.
 Se zisați că e un element auditiv.
 Ascultă vocea ficei tale stând pe umărul tău și spunându-s
 la ureche.
 Mami, sunt atât de bucuroasă că...
 ...familie fericită.
 Perfect, super.
 Încă o dată, mai pun eu pe repeat.
 Ascultă-i vocea, simte îmbrățișarea, privește-i zâmbetul,
 privește-i ochii,
 Trăiește senzația asta super intensă de conexiune, de unit
ate, de prietenie, de apropiere.
 Foarte bine! Brava! Super! Super! Perfect!
 Bun! Am două stări ancorate complet diferit.
 Una e de frică, una e de fericire, împlinire, suntem în tot
 un grup acolo.
 Ok. Uitați-vă la nom verbalul ei pentru că o să se vadă ce
va.
 nu o să vă spun eu ce, că vreau să vedeți voi ce să vede pe
 nom verbal.
 Și acum ce fac?
 Nu contează să-i mai zic nimic, pentru că la ancore nu tre
buie să te gândești la nimic.
 La ancore trebuie să fac doar atât.
 Activez asta și observați nom verbalul.
 Acum activez asta, observați acum ce s-a întâmplat pe nom
 verbal.
 Ridic ancora asta și o las pe asta.
 si o ridic si pe asta
 Ok?
 Si acum vreau sa te gandesti ca te duci la intalnirea cu
 prietenii
 Observa ce simti cand ii vezi, privesti-i
 In mintea ta, deci nu sala, in mintea ta privestiti prieten
ii, care e senzatia?
 de prezență.
 Ok.
 Bun.
 E la fel?
 E diferit față de cum era înainte?
 Ca o ancoră.
 Adică mai vin
 astăle momente,
 dar
 mi-aduc aminte instant zâmbetul fetiței.
 Și atunci...
 Să vizați?
 Faptul că îi vede pe ei,
 îi aduce aminte instant
 și
 resursa pozitivă
 din care și ea starea.
 Asta e o ancoră. Asta e tehnică de a rescrie ancore.
 Vreau mai amintesc o dată? Vreau mai zic o dată? Ok.
 Crez ancora, ancorez starea minus.
 Anchorez starea plus,
 țin starea plus,
 activez starea minus, număr până la 5,
 anulesc starea minus,
 Mai număr până la 5 și anulezi starea plus.
 Adică starea minus e încasetată de starea plus.
 Starea plus începe înainte, stă activă cât se activează
 starea minus,
 dispare starea minus și încă mai continuă starea plus, o în
conjoară,
 ca să o poată digera.
 să faci invers, distrugestarea plus.
 Deci, mare atenție la anulărea Ankor.
 Ok, mulțumesc, aplauze pentru colegul nostru.
 Bun, mai vreau să ne jucăm cu Ankor, înainte să faceți exer
cițiu.
 Are cineva, nu știu, o poftă necontrolată de dulciuri, de
...
 Băi, deci la nimic n-a fost o ridicare de mână mai instantă
 decât la chestia asta.
 Dar n-am vrut să zic că aduc dulciuri.
 Deci nu asta era următoarea mea replică, na, haide.
 Da, deci voi poate ați ridica mână dacă ați crezut că o să
 întreb cine vrea dulciuri.
 Așa mi s-a părut, adică în viața mea n-am văzut o viteză
 mai mare.
 Nici n-am apucat sa termin propozitia!
 Bun, imi pare rau pentru tine.
 Din pacar.
 No.
 Ok.
 Bun.
 Voiu sa va distrati, ea nu.
 Va garantez.
 Mă duc la loc!
 Nu e de renunțat, e de a ține sub control.
 Ce dulce e... pierzi controlul când e de mâncat.
 De jumătate de oră mă gândesc la o ciocolată care nu este
 foarte rece,
 e aproape topită și de abia aștept să mănânc jumătate din e
a.
 Ok. Observați numărul verbal de acum? Ok, să vedem numărul
 verbalul ei de după ancorări.
 Atenție! Veam povesti cu Simona cum am făcut pe ciocolată
 cu sumodalități. Acum fac pe ciocolată cu ancore.
 Deci nu mai folosesc sumodalități. Facem altfel. Ok?
 Sadicul din mine trebuie să distreze în multe moduri.
 Bun! Ioana, fii atent, zi-mi un aliment pe care nu l-ai man
cat sub nicio forma.
 Caracatita.
 Caracatita? Dar de ce n-ai mancat caracatita?
 Nu-mi place consistenta.
 Consistenta!
 Si nici cum arata.
 Dar la ciocolata.
 Wow!
 Cât de faină e la ciocolată!
 Vai, salivezi! Salivezi la ciocolată!
 Tocmai m-am mânjit pe mâini!
 Mama, dar simte senzația în gură!
 Simte cum se topeste, e călduță așa, foarte bună!
 Și cum curge pe gât! Simți senzația aroma!
 Aroma de ciocolată, ce faină!
 Nu e ca și caracatiță de care ți-ai...
 Mă cânt...
 Textura...
 Textura aia de caracatiță...
 Nici nu vrei să te gândești la ea...
 Să nu-ți vină să vombiți aici bine?
 Când te gândești la caracatiță
 și o simți așa pe buze...
 Senzația aia de caracatiță...
 Da, pe cânt ciocolata...
 Ciocolata, vai ce bună e!
 Nu există o ceva mai bună decât ciocolata, nu-i așa?
 Super tare!
 Și o simți în gură, cum se topește și cu muște așa ușor din
 ciocolată și se simte senzația catifelată, salivezi.
 Da, ce să vorbesc? Că doar nu o fi caracatiță?
 Nu fii o caracatita groaznică la gust,
 îți imaginezi caracatita aia să se miște tentaculele în
 stomacul tău?
 Ai de capu!
 E o senzație...
 Ai de mine, imposibilă să ai senzația aia de caracatita în
 stomac!
 Ai de mine, super!
 Și când te gândești că, de fapt, așa ar putea să fie ciocol
ata,
 să fie ca o caracatita pe care o simți în stomac,
 Exact. Și să ai senzația aia de caracate pe care o simți at
unci când mănâși ciocolată,
 ar fi ceva de neimaginață simți.
 Senzația aia, tentaculele, atunci când te gândești la ci
ocolată, e groaznic.
 Pe când să simți în caracatiță aroma aceea fină, drăguță,
 când nu să simți tentaculele alea groaznice pe tine, pe bu
zele tale, pe limba ta în stomacul tău,
 Atunci când te gândești la ciocolată, e extra...
 ...ai grijiu, te rog să nu vomiți.
 Eu plec.
 Poți să deschizi o chei?
 Vreau să guști un pic de ciocolată acum.
 Nu-mi trebuie, mulțumesc!
 Iar nu-mi trebuie!
 Imaginează-ți că mă muști din ciocolată.
 Nu, mulțumesc.
 Ai o bucățică mică!
 Nu, mulțumesc!
 Uite aici, o bucățică mică de ciocolată.
 Nu-mi trebuie.
 Ești generos, dar n-am nevoie.
 Dar dacă ai simțit acum în gură ciocolată, care ar fi senza
ția?
 Din amintire, cred că plăcută.
 Cred că plăcută.
 Și în realitate, care ar fi acum senzația?
 Nu știu.
 Păiți fi imaginat la început că dă răspunsurile astea legat
 de ciocolată?
 Ați văzut cum a reacționat la început când vorbea de ciocol
ată?
 Saliva, da.
 să-ți fie greață ușoară.
 ...
 Vedeți ce poți să faci cu ancure?
 Poți să faci asta pe orice. Pe fumat, pe mâncat gogoș.
 Pe ce vrei tu poți să faci senzația asta?
 Cum?
 Dar nu trebuie, trebuie să faci pe câte una. Noi nu avem
 multe categorie de mâncare pe care le mâncăm.
 În sensul că atunci când mâncatul este, să zic, compulsiv,
 când mănânci, exact, compulsiv.
 Da, se poate face și pe asta, se poate face, dar atunci se
 face pe senzația de sațietate pe care o cauți.
 Știi? Că tu caut senzația aia de plin. Și atunci fac pe
 senzația aia, nu fac pe mâncare efectiv.
 Bun!
 Da, e posibil să înceapă să-i placă Caracatița, dar n-am v
rut să-i spun.
 Ioana!
 Am uitat să spun că e posibil să înceapă să-ți placă Carac
atița.
 Știu că salivezi când te gândești la Caracatiță.
 Eu știu, da.
 Voi vorbi serios, începe să se aliveze gândindu-se la carac
atăță.
 Vă amintiți că aveați senzația că nu poți să schimbi atât
 de ușor oamenii?
 Înainte de NLP, te-ai fi gândit că poți în câteva secunde
 să schimbi ceva ce ți-ați place de o viață?
 Aveam senzația că ne definește.
 Băi, mie nu-mi place mâncarea aia și n-aș mânca-o sub nicio
 formă, pentru că nu mă reprezintă.
 Ghiștii ce? Nişte bătări pe umeri și brusc mâncarea aia te
 reprezintă.
 Atât de...atât de programabili suntem.
 Și atunci...știți de ce vă zic asta? Pentru că vreau să vă
 speri.
 Pentru că vreau să vină cineva cu întrebarea,
 Bine, bine, dar cine n-aiba mai suntem
 dacă atât de ușor se pot schimba lucrurile în interiorul
 nostru?
 N-are nimeni întrebarea asta?
 Pentru că, în general, oamenii când văd aceste schimbări, î
i apucă teama și zic
 Fii rar să fie, dar eu de o viață eram așa și tu îmi zici
 că așa?
 Și se pot schimba lucruri?
 Ceva nu e în regulă.
 Cine sunt eu?
 Știi cine ești tu?
 Ești un program pe computerul de aici, un program la care
 poți să îi faci update, poți să îl schimbi, poți să îl îmb
unătățești.
 E un program, e un soft. Asta este memoria noastră.
 Am vrea să credem în faptul că suntem spirite, ființe,
 transpersonale, magice.
 Nu e adevărat.
 Suntem o bază de date, de informații,
 care pot fi programate și reprogramate
 ca să trăiască într-un mod fain, armonios.
 Îmi pare rău dacă vă demitizez
 unele lucruri așa romanțate despre realitate,
 însă nu poți să faci schimbări
 dacă tu crezi că zahărul e dulce,
 că nu te mai gândești la altceva,
 Deci doar acolo, nu poți să cați.
 Știți cât timp oamenii nu au descoperit microbi?
 Considerau că... gândiți-vă, chirurgii de pe vremea respect
iv...
 Microbii s-au descoperit acum 200 de ani, deci nu erau mult
.
 Dar chirurgia exista din totdeauna.
 Și venia omul de la vacă, dădea mâncare la vacă,
 arunca balega de la vacă și venia și îți facea o operație.
 pentru că nu trebuia să se spele pe mâini, că nu avea de ce
.
 Pentru că nu exista ideea că mai există niște germe, niște
 bacterii, niște chestii.
 Dacă muri ai, era pentru că așa a vrut Dumnezeu.
 Dacă supraviețuiai, era pentru că așa a vrut Dumnezeu.
 Nu pentru că ala n-a fost atent, n-a știut, n-a știu ce.
 Ți-ar placea să trăiești în acea știință de acum 3-400 de
 ani?
 Nu.
 Parcă mă bucur că oamenii s-au deșteptat și au aflat mai
 multe lucruri despre realitate.
 Parcă e mai bine că medicina știe mai multe lucruri.
 Eu aș vrea să știe și psihologia mai multe lucruri.
 noi să știm despre psihologia noastră mai multe lucruri
 reale.
 Pentru că noi considerăm că ce vedem în filme,
 când vine un psiholog și îl pune pe el pe pat și vorbește,
 aia e psihologia, aia e mintia noastră.
 Nu-i așa.
 Dor eu să vă explic încă o dată ce am făcut.
 Exact, ați observat că am inversat?
 Inversarea aia a reancurat
 Stările ei.
 Ia avea ancoră pe ciocolată pe umărul stâng,
 ancoră pe caracatiță și scârbă,
 pe umărul drept.
 Și în timp ce activam scârba, am început să-i vorbesc des
pre ciocolată.
 Eu eram pe umărul drept și ziceam,
 ce bună-i ciocolata!
 Și activam scârba.
 Și ziceam, imaginează-s ciocolată cum se topește în gură.
 Săracă, vroia să-și imagineze ciocolată,
 Dar activarea era una de scârbă în timp ce se gândea la ci
ocolată.
 După aia activarea era caracatiță, activare plăcere.
 Înțelegeți?
 Nu contează ordinea, de unde începi, de oricum le faci ambe
le, știi?
 Și le schimbi.
 Și începi să vorbesc, mă, dar ce bună-i ciocolată aia, cum
 o simți pe în gură.
 Și prima dată, când am zis asta, a zis...
 Că vreau să zic că e bună ciocolata, doar că ei se activase
 deja scârba.
 Chiar aici era activată scârba.
 Ai nu credeți mai veniți, vedeți.
 Cu ce?
 Cu mierea?
 Mângâierea pe față?
 Da, dar acolo trebuie aia de ruperea ancorei, nu asta, nu
 asta de inversat.
 E, aia trebuie să faci aia de...
 Am o altă ancoră pe care o activez și după aia activez mâng
âierea, ok?
 Deci cum trebuie să faci asta?
 Crezi o ancoră foarte pozitivă de, să zicem, de iubire, de
 acceptare.
 Activez ancoră aia de iubire, de acceptare și apoi
 ancora de mângâiere în care aud vocea respectivă,
 Anulez ancora cu vocea respectivă și păstrez încă ancora cu
 iubire și acceptare.
 Ok?
 Dar mai deranjant e ce aud.
 Atunci folosești ancora pe ceea ce auzi.
 Ok?
 Bun.
 Cer cu excelenței, doi câte doi.
 Ați crezut că am uitat.
 Trebuie să văd cât timp...
 O, ui, 6, 20.
 Mamă ce m-ați păcălit.
 Deci eu credeam ca e 5 si...
 Im cer scuze.
 Cum?
 Serios? Pot si eu?
 Nu, hai ca ne-am lungit prea mult, ok.
 Bun, vreau si eu atunci, o sa facem data viitoare, deci nu
 va las fara sa le facem,
 o să îmi ziceți un feedback al acestui modul.
 O să știu ce ți-ai lua din modul ăsta, cum a fost pentru t
ine, sper că a fost greu.
 A fost foarte greu.
 O să dorm bine la noapte.
 Dacă e greu înseamnă că ceva se schimbă.
 Rețineți lucrul ăsta.
 Ieri ai vrut să pleci acasă.
 Brav, da.
 N-ai avut cu ce? Noroc că n-ai avut cu ce să pleci.
 Bun, ce a fost cel mai naspa, ce a mai...
 Ce va deranja cel mai tare la modul 2?
 Da, microfone, vreo.
 5 minute, daca mai stam, ma ajuta feedbackul vostru.
 Ce te-a deranja? Ce a fost cel mai nasol din modul asta?
 Ai primit microfonul?
 Tine mana sus, ca nu te stia.
 Creierul nu face diferenta intre real si real.
 Ca in mintea noastra, creierul nu face diferenta intre real
 si real.
 Asta a avut cel mai mare impact asupra ta.
 Ok, bun? Super.
 Că sotia dumneavoastră nu și-a amintit faptul că îi precea
 ciocolata.
 Asta te-a speriat, te-a bucurat, te-a...
 Nu, m-a intrigat.
 Te-a intrigat, da.
 Ok?
 Și pe mine, zic sincer.
 Eu atunci eram încă la început...
 Nu veam povestit, dar am lucrat odată tot așa, la începutur
ile mele cu NLP,
 eram ca voi, terminează în Practitioner-ul,
 și am întâlnit o doamnă care mânca foarte multă pâine, se î
ngrășase și vrea să renunțe la pâine.
 Și zic, ok, ce n-ai mâncat sub nicio formă?
 Și am făcut o ancură, ceva de genul ăsta, și zice, n-aș mân
ca melci.
 Și zic, perfect!
 Imaginează-ți o felie de pâine,
 un sandwich,
 și bagă în gură sandwich-ul ăla și simte senzația aia de
 greață de munci între felile de pâine.
 Și fata săracă era să vomite acolo în timp ce eu îi făceam.
 Și am făcut-a încoră aia și nu m-am mulțumit, că eram la în
ceput și am zis, ca să fiu sigur, nu, eu mai fac eu odată.
 Și am mai zis, o luăm de la capă, după ce facem odată.
 Și după aia am zis, bă, dacă două ori n-au stricat, nu mai
 facă încă odată. Și am făcut de trei ori chestia asta.
 M-am întâlnit după o lună cu femeia și zice, Marius, mi-a
 luat trei săptămâni să pot să tai felie de pâine pentru cop
iii mei.
 Timp de trei săptămâni nici n-am putut să iau pâinea în mân
ă.
 Zice, da, după aia am putut să guste pâine, dar zice, mi-
era o scârbă când gustam pâine de nu se poate.
 Și atunci mi-am dat seama că n-am dozat eu, am dozat prea
 mult, că nu eram sigur dacă funcționează și am zis, bă, d
acă fac de 3 ori, mă asigur.
 O lună de zile femeia nu mâncase pâine după aia. După aia a
 început, da? Așa, controlat. Ok. Da.
 Salut, Laurentiu Sunt.
 Plec cu un...N-aș vrea să plec cu o întrebare. Aș vrea să
 plec cu un...
 Cu un răspuns.
 Da.
 Dacă-i găsi și cineva care are răspunsuri.
 Ai spus, este ok să simți tristete.
 Da.
 Absolut de acord cu chestia asta,
 nu înțeleg atunci de ce trebuie să schimbăm tristetea dintr
-un eveniment cu o altă stare.
 În faza asta de început,
 Trebuie să învățăm să modificăm emoții cum le dorim noi.
 Ok.
 Mai târziu, la nivel de master, de exemplu, nu mai lucrez
 cu asta.
 Nu vă mai zic, trebuie să modificați tristezia.
 O să vă zic, trebuie să lăsați tristezia să-și facă treaba
 pentru că vă va spune ceva,
 hai să vedem care e beneficiul cel mai profund al tristezii
.
 Nu mai modificăm nimic.
 dar ca să poți să fac asta cu tine, tu trebuie să fii stăp
ânul emoțiilor tale.
 Ok, fair enough.
 Dar asta deja sună a terapie.
 Absolut, da.
 Și se leagă cumva, știi de ce zicea Horia luna trecută?
 Că el spunea, mergeți la terapie.
 Și nu prea se leagă cu ce ne spui, nu asta e terapia întins
.
 Nu, terapie implică mai mult de atât.
 Ceea ce zici tu că e terapie, este o bucățică dintre.
 Terapia înseamnă să ai o hartă a psihicului, să înțelegi ce
 faci, să înțelegi unde trebuie să apești, cât trebuie să
 apești acolo.
 E cu totul altceva.
 Da, face parte din procesul terapeutic să nu respingi, dar
 e procesul terapeutic mult mai amplu decât să nu respingi.
 Da.
 Deci nu e.
 Nu poți să zici, e terapie.
 Este parte din ideea de terapie.
 Da, așa e.
 Mersi, plec cu răspâns.
 Mulțumesc și eu.
 Bun, altcineva? Cum a fost modul 2?
 Tine mâna sus, că nu o să te identifice. Mihnea, dă-și tu
 acolo microfonul, aici o să-l dea Andrei.
 Bună, Simona Sunt. Am să încep cu ce mi-a plăcut foarte
 mult în prima zi, și anume faptul că tehnicile NLP rulează
 pe pilot automat,
 Deci, fără consum de energie, sau poate cu consum minim de
 energie.
 Și m-am grijurat foarte tare, ce am aflat acum la sfârșit,
 că suntem atât de ușor programabili.
 Da, da. Gândeți-vă că Ankoră le face în fiecare moment
 publicitatea.
 Când tu vezi o reclamă, e de fapt o Ankoră. Ankoră, public
itatea bună, e făcută.
 și sunt mulți oameni din zona de marketing care vin să înve
țe la NLP cum să construiască ancorăle respective.
 Îți arată o imagine, pune un sunet ca să-ți activeze o emoț
ie din trecut, din copilărie în care tu te simți în siguranț
ă,
 fain, frumos și îți arată o vopțea sau pastă din sau mai șt
iu eu ce.
 Și brusc, tu asocizezi emoția respectivă cu produsul
 respectiv.
 Asta e ancoră. Vânzările, marketingul se bazează pe aceste
 ancore. Îți arată, nu știu, o femeie elegantă, coborând din
 mașină, un bărbat elegant de succes și tot succes mașină a
ia cu succesul.
 Am o întrebare în acest caz. Cum funcționează astfel de rec
lame la persoanele care nu suportă reclamele?
 Reclamele.
 Nu are treabă, funcționează oricum.
 Nu?
 Deci funcționează chiar dacă persoanele respective
 resping ideea din reclamă,
 pentru că...
 Închid televizorul sau închid sonorul sau...
 Am, atunci nu funcționează, îți dai seama, dar...
 Adică în momentul în care...
 Reclamelele nu-s făcute pentru persoanele care închid telev
izorul.
 Sau ei ca și cum ai zice
 bă, dar ce facă ăștia care n-au deloc televizor?
 Nimic!
 Nu-s făcute reclamele pentru cei care n-au deloc televizor.
 Mulțumesc!
 Da.
 Asta a fost ca în bancul ăla, mă, tu ții cu ursu, știi?
 Da, nu știu unde e microfonul, ține și acolo, da, spună.
 La mine, bună, salut, Marius, eu sunt Vlad.
 Cu ceea ce plec din ziua de astăzi și cumva m-a intrigat pu
țin faza asta că trebuie să...
 Ca să pot să fac un lucru, trebuie să fiu capabil să-mi îl
 imaginez, stii că cumva e...
 Contrar, apropo de ce învățam în copilărie sau anumite...
 Au fost făcute teste pe atleți.
 Și au fost puse trei grupe de atleți și li s-a dat un exer
cițiu din ăsta de circ.
 Să facă un...
 Știi, din ălea, de sărituri și nu știu ce.
 Acrobatii, nu mai venea cuvântul.
 Unii... Deci, li s-a arătat ce au de făcut.
 Un ora li s-a spus, du-te în sală și fă.
 Altora li s-a zis, stai în fotoliu și fă.
 Adică imaginează-ți.
 celui de a treia grupă, i s-a zis
 jumătate din timp face aici, jumătate în sală.
 Ăia care au făcut mental și aia care au făcut mental și în
 sală
 au avut același rezultat.
 Ăia care au făcut doar în sală au fost ultimii care au învă
țat exercițiu.
 Deci cei care au făcut mental, i au depășit mai repede
 ideea de, da dacă nu pot să fac.
 Știi și au depășit pragu ala de, da e greu,
 pentru că ii făcuse-le mental.
 Linițea nu știe diferența dintre realitate și imaginație.
 Mi-am imaginat înseamnă că o parte din mine deja a făcut.
 Da, pentru mine a fost intrigant în ideea că e cumva un pic
 contrar cu ce cel puțin am fost eu învățat în copilărie leg
at de faptul că e doar în imaginația ta și
 cumva realitatea bate imaginația.
 Adică dacă doare îți imaginezi un anumit lucru înseamnă că
 ești...
 Eu opun pe micuta mea, sa-si imagineze cand are ceva dific
il de facut,
 opun sa-si imagineze si zic, fii atenta, acum uitati, acum
 faci partea aia dificila,
 acum ti-i greu, acum ai depasit partea aia grea, cum te sim
ti, stii?
 Si opun sa-si imagineze tot scenariu ca sa se obisnuiasca
 si sa zica, dar am reusit!
 Si dupaia cand trebuie sa faca, este mai usor sa faca, ca m
intea deja l-a facut.
 Super, merci frumos, astept si in urmatoare modului.
 Ok, mersi.
 Cine mai are microfonul?
 Tine-ti mana sus daca vreti microfonul pentru ca altfel co
legii mei se uita, pleaca de langa voi.
 Ok, mai avem 2 minute.
 Incepe ca porneste microfonul.
 Uda? Așa.
 Mi s-a parut super tare
 faptul acela ca, de exemplu, daca stringi mana
 si de data ai o emotie.
 Deci pentru mine a fost mind-blowing.
 V-am mintit-a in corea, iată stațiu.
 Observați ce se întâmplă în corpul vostru când strângeți
 pumnu.
 Ce face corpul vostru când strânge acum pumnu?
 Zâmbesc.
 Dar observați, observați coloana.
 Ce face coloana când ai strâns pumnu?
 Ai senzația că se îndreaptă.
 Ok.
 Atât.
 Atât, ok. Mulțumesc.
 E acolo?
 Unde-i microfonul acolo?
 Hai.
 Bună, sunt Mihaila.
 Bună.
 și am rămas cu două lucruri în minte.
 Când te uiți în sus, nu poți să plângi
 și nu căuta interpretări.
 Da, foarte dură.
 Ferițivă de interpretări.
 Mulțumesc.
 Super.
 Asta vreau să spun că plec de aici cu ideea clară că post
ura îți influența emoția,
 iar eu astăzi am plânz, uitându-mă în sus, dar de fericire.
 și îmi mulțumim și fiind recunăscătoare lui Dumnezeu,
 pentru că pentru mine este Dumnezeu, pentru ceea ce am în
 viață mea și pentru că există.
 Bravo, super. Felicitări. Mai vrea cineva? Cristina, ai cu
 mâna pe sus acolo?
 Pentru mine a fost...
 Stai că a robrat portul.
 Scuze.
 Mi-a zis doar că colega noastră care a spus acum, la modul
ul trecut, zicea că nu poate vorbi spontan în public.
 Când am mai vorbit, prima data când am vorbit astăzi, mi-am
 luat acea ancoră cu pumnu care pentru mine a fost pentru
 starea de liniște.
 Ca să nu stau cu pumnu, mi-am strâns pumnu și mi-am păgat m
âna în pătânea și mi-am strâns pumnul și am simțit că
 controlez mult mai bine chestia asta.
 Bravo, super tare, da, ok, bravo. Ăsta e un efect al ancore
i, super.
 E în regulă, prea vreți rezultate instant.
 Lasă-le, o să vină!
 Ai stat atât de ani fără rezultatul ăsta, mai așteaptă o
 lună, știi?
 Zic, Cristina.
 Poți să zic?
 Te rog.
 Mă văd pe mine cum eram la început, mulțumesc pentru o
 blindă.
 Pentru mine acest modul a fost scurt
 si cu putina exercitii.
 Da, as mai fi facut ceva, dar am zis mancare sa va dau baze
le astea, mai facem data viitoare.
 Da.
 Buna, sunt la Luca si ma-i oameni buni, deci este genial.
 Provin dintr-un mediul hospitalicesc, sunt medic psihiatru
 in devenire, mai am un an si sunt pe parafa mea.
 Și toată lumea pe lângă mine împarte pastile și adorme pac
ienți, curd balele și gata, e rezolvat să-i trimitem acasă.
 Deci nu se poate așa ceva.
 Stai că la psihologii mai rău, dacă au pus diagnosticul,
 consideră că au rezolvat problema.
 Am colegi care au zis, băi, mi-a venit pacientul și l-am
 rezolvat. Cum? I-am făcut un test.
 Păi și unde rezolvarea? Păi știm ce are.
 Valabil și la noi. L-am încadrat acolo în DSM.
 Exact, am pus în DSM 5-ii, pus.
 Da, și am căutat și am căutat și am căutat, de un an de z
ile mă țin să vin aici, am ajuns în sfârșit și nu vin să
 cred câte informații valoroase, cu aplicabilitate, în câte
va clip-uri pentru viitorii mei pacienții.
 Am avut atât din multii momente recunăștință ieri și azi că
 mi-au dat la cărmili de recunăștință.
 Mulțumesc frumos.
 Da, NLP-ul este contestat vehement de lumea psihologiei și
 a psihiatriei cu următoarea afirmație,
 NLP-ul nu este știință!
 Și astea din NLP spun de 40 de ani, NLP-ul nu este știință,
 este o unialtă care poate fi folosită în știința comunicări
i,
 În știința pedagogiei, în știința psihologiei, în știința
 politicului, în știința marketingului, e o ouă-unialtă, cum
 e, nu știu, ciocanul.
 Și toată lumea zice, NLP-ul nu e știință, deci e pseudoști
ință.
 Bă, dar nimeni n-a zis că e știință.
 Luați-o ca un instrument pe care îl poți folosi în științe.
 Știi?
 Dar mă distrează cum focusul este, NLP-ul nu e știință.
 Da, nu e știință, ai dreptate, nu e știință.
 Nu vreau să fie știință.
 Este o unialtă.
 Folosește-o cum vrei tu, în ce domeniu vrei tu.
 Dacă vă uitați pe net la persoanele care se opune în Alpiul
ui, asta o să scoată în evidență, că nu e știință.
 Așa este.
 O dreptate.
 Nu e știință. Este o unialtă.
 Da. Mulțumesc mult.
 Și ca să pot vorbi acum aici, mi-am activat o ancură pe mâ
na punul stâng, curajul, ca să pot să...
 Super tare! Felicitări! Super! Brav!
 Uite și aici, după aia în față, ajunge mai greu la tine mic
rofonul.
 Uite, Adrian sau Elena o să-ți dea microfonul?
 Da.
 Legat de condus.
 Așa?
 Deci, după ce am dat examenul exact cum ziceai sau școala,
 între câte am făcut-o,
 era întrebarea cum pot să fac eu totul deodată.
 Deodata.
 E fain la condus, oamenii de obicei se vad in masina.
 Se vad in masina.
 Cum e formularea asta, ce iti zice?
 Ca sunt disociati.
 Si daca se vad in masina, de obicei se vad din lateral in
 masina sau din spate.
 Pai cum ne-ai ba sa conduci din lateralul masinii?
 Tu trebuie sa fii asociat la volant ca sa vezi strada.
 Si imi spun persoane, zice, mi-e frica sa ma pun la volant
 cand ma vad in masina.
 dar nu te vedeam in masina, tu trebuie sa vezi drumul.
 Iar dupa ce am dat examenul, desi am luat,
 a trebuit sa stau, zic eu, vreo doua luni in dreapta,
 cand sotul baga in viteza, bagam si eu imaginari,
 cand acelera, aceleram si eu.
 Foarte bine, da.
 Imfrana, mai franezi si asta, zic cand sunt in dreapta.
 Normal, da.
 Și m-am urcat să conduc abia după vreo două luni, după ce
 am șofat imaginar.
 Da, exact.
 Iar când m-am urcat, chiar mă rog, a rămas și el șocat că
 ce transformare.
 Da, da, da. Așa e.
 Deci, foto e...
 Și la sport, la orice, dacă vreți să vă învățați copiii să
 facă ceva, puneți-i să facă pe fotoliu, mental.
 Trebuie să vorbească, să facă orice. Puneți-l să facă
 mental, cap, coadă, să fie asociați.
 Nu să se vadă făcând. Să fie asociați făcând lucrul ăla. Da
, bravă. Super, felicitări.
 Eu voiam să vă spun altceva, adică două chestii. Ieri
 pentru mine ziua a început foarte greu.
 Parcă nu mai începeam odată cursul, nu știu cum să explic.
 Mi se părea foarte, foarte greu.
 Și m-am șocat în momentul în care ai lucrat cu cineva pe
 durere.
 Eu eram acolo în colț, lucram și eu în paralel, și deodată
 mi s-a efectiv a dispărut, știi?
 Și după aceea, aia e cu catul să spui, vezi că ai păcălit-o
, ai gândit-o și creierul tău n-a mai recunoscut tot.
 Deci pentru mine a fost...
 Deci tu ai lucrat și tu pe o durere de-a ta în momentul ăla
?
 Da, pe durere fizică, ai zis tu, pune mâna pe durere, eu
 chiar am pus, știi?
 Și în momentul în care am început, ușor, ușor s-a dus. Deci
 mi s-a străiat.
 Da, așa e, da.
 Efectiv, s-a închis creierul pe ideea de durere. Mi s-a por
u' super tare.
 Da, așa e. Deci nu dispare boală, nu dispare cauza, însă
 creierul nu mai citește aceleași informații.
 A datat tot.
 Vă dați seama că nu e o idee bună să o faci constant, că nu
 te mai duci la medic și boala se poate agrava.
 Însă, dacă e nevoie să o faci, o faci pentru câteva momente
, câteva minute, ca să scapi de durere pe moment.
 Da, da, așa e. Da, mersi, super.
 Haideți, și ne oprim imediat. Mai primiți și tu mic, Afan.
 Am două întrebări.
 Bună! Ce poate ajuta o persoană care simte teamă de viteză
 când ești cu mașina?
 Și a doua întrebare e
 Cum poți ajuta un tânăr care e adolescent și face noaptea?
 La nivel de master o să-i introduc acum la noua generație
 de master
 o tehnică care încetinește sau mărește viteza lumii din jur
ul nostru.
 Adică noi putem să gândim cu ce viteză vrem noi.
 În funcție de viteza cu care noi percepem informațiile din
 jur,
 mi se pare că e prea mare viteza mediului sau prea mică.
 Și există niște metode prin care tu poți să încetinești ce
va ce merge repede
 să ai percepția că se mișcă extrem de lent.
 Sau invers.
 Dacă e ceva extrem de lent, să ai impresia că se mișcă
 foarte repede.
 Și se poate, ca să ține tot de programul pe care noi îl fol
osim.
 Și există metode de a modifica programul ăsta.
 Nu l-am dat până acum, dar acum anul ăsta,
 când o să începe Master, o să îl introduc pentru noile
 generații.
 Știu că echipa deja vrea să mă strângă de gât că ei nu l-au
,
 exercițiu ăsta, dar o să îl aibă, pentru că ăsta e rolul
 echipei și modul în care echipa evoluează este că
 stând lângă noi de mai multe generații, vin și de fiecare
 dată mai aduc ceva în plus în tehnicile de NLP
 și așa învață.
 Deci da, o să vedeți la Master cum se face lucrul ăsta.
 Pentru că e o tehnică un pic mai avansat.
 Pentru a doua întrebare, cum se poate ajuta un tânăr adoleș
tean care face în pat?
 încă noaptea.
 Acolo e mult mai complex, pentru că odată că poată să fie
 ceva fiziologic,
 există posibilitatea să fie ceva fiziologic și există medic
amente pentru asta.
 Se poate trata, uneori există o deformare care nu se vede
 cu ochiul liber
 a coloanei vertebrale în zona coccisului,
 care poate să-i atingă un anumit nerv.
 E un anumit nerv acolo care e atins
 și se poate modifica ori prin, de exemplu,
 sunt masiuri ei care fac masaje, care îndoaie oase.
 Nu îndoaie, așa.
 Cum se cheamă? Chiropractici, ei?
 Oar trebuie o operație,
 ori există niște medicamente care pot să influențeze și să
 îmbunătățească asta.
 Știu că am avut situații, am mai lucrat cu persoane,
 dar nu a funcționat până când nu au luat acele medicamente
 o perioadă de timp.
 Deci, terapia împreună cu verificarea să nu cumva să existe
 ceva fizic acolo, ar ajuta.
 Dacă vrei, putem tine legătura și caut informația la ce
 medic a fost,
 cine a făcut, nu știu să zic acum, dar aș putea să regăsesc
 firul ăla.
 Și dacă este la nivel...
 Cum? Cranio-sacrală.
 Da, da.
 Dacă este la nivel emoțional doar...
 pentru că, la nivel emoțional, PeePee, făcut în pat la o v
ârstă înainte, are așa,
 marcarea teritoriului și o frică intensă, deci două cauze
 principale.
 Îmi marchez teritoriul, adică am control, vreau să fiu stăp
ânul, asta poate să însemne,
 pentru că mă simt fără control asupra vieții mele.
 Cineva controlează viața mea?
 Piu-piu înseamnă că eu o controlez.
 Știi?
 Și ăsta-i spațiu meu, aici numai eu vin.
 Sau poate să însemnă o frică foarte intensă,
 frică care n-a fost deloc tratată, n-a fost deloc prelucrat
ă,
 o frică care de obicei provine de la unul din părinții.
 Ok?
 Unul dintre părinții este agresiv.
 Și atunci apare...
 De obicei, dacă un părinte este agresiv,
 tot suntem agresivi, tot avem agresivitate.
 Conteaza doza.
 Doza de agresivitate,
 el poate face pe copil
 sa aiba problemele astea.
 Multumesc.
 Ok.
 Mai vrei tu sa zici sau...
 Hai ultima persoana acum si ne oprim.
 Da.
 Si aveam un speech inteligent, l-am uitat.
 Foarte bine zis, spontan.
 Scusesc, stau așa din cauza de o coloană.
 Sunt psiholog clinician și psihoterapeut integrativ.
 Nu consider că rezolv problema aplicând niște teste din
 contrabea de acolo pornesc.
 Bravo, foarte bine.
 Dar că ai ști câți psiholoși nu gândesc... Adică știi.
 No.
 Câți nu gândesc așa.
 Aici sunt învățăcel.
 Aici sunt învățăcel.
 Consider că întotdeauna am ceva de învățat.
 În schimb vreau să fac o mărturisire.
 Te rog.
 Am simțit cum musca pe căciulă la un moment dat, când ai sp
us că cineva n-a făcut exercițiu.
 Și anume, eu nu l-am făcut.
 Dar nu știam cine. Eu am zis-o la modul general, că știu că
 totdeauna e câte o persoană două.
 Da, nu contează. Eu m-am simțit cum musca pe căciulă.
 Și asta pentru că, înainte de asta, ai pus întrebarea...
 Care-i starea voastră? Și acum mă vine să prânc.
 Generală, sunt conștientizat cât de tristă e starea mea
 generală.
 N-am mai putut să revin și n-am mai putut să fac excercieț
ii.
 Și de atunci sunt în starea asta.
 Ok.
 Bun, fii atentă.
 Și asta e valabil pentru toți.
 N-am făcut modul ăsta ca să se termine acum.
 Modul ăsta se termină când începe următorul modul.
 La ora 10, peste o lună când începe următorul modul, se
 termină modul ăsta.
 Până atunci, tema voastră de casă,
 altfel să nu cumva să viniți cu tema nefăcută, știi?
 tema voastră de casă este ca în fiecare zi să exersați aso
cierea în măcar una sau două stări emoționale pozitive,
 să le trăiți ca să exersați asocierea aia în prezent.
 Mama ei de lămâie, să trăiți starea aceea.
 Mă duc într-un moment în care am avut o stare faină, mă sim
t nașpa acum, toată ziua mea am mers groaznic.
 Nu contează. Fac un break state, îmi fac un duș.
 Mă uit pe perți, mă uit pe geamă. Am făcut un break state
 și mi-a zis Marius că trebuie să-mi fac tema nesimțitul ăla
, de Marius cu temele lui.
 Închid o ochii, mă pun în fotoliu meu preferat, unde vrei
 tu, stai,
 și te gândești, băi, când am avut o stare faină de...
 hai să zicem, o stare de împlinire bun,
 sau o stare de întrăgostire,
 sau o stare de acceptare, o stare de iertare,
 o stare de curiositate, o stare de motivație,
 de entuziasm, de ce vrei tu?
 Mă duc în starea aia,
 văd tot ceea ce văd acolo, mă asociz,
 imaginez că fac un pas în starea aia.
 Ai, eram în pădure.
 Ah, nu imi mintez, ce fain se simțeau.
 și lumina și sunetul frunzelor.
 Și mă plimbam prin pădure pe acolo.
 Ai, ce bine era!
 Mama, ce fain moment!
 Îmi place momentul, este super!
 Atât vreau să faci zilnic.
 Crede-mă, e mult mai valoros decât orice terapie.
 Eu mă bucur de conștientizare, pentru că nu știu de ce a
 declanșat atât de puternic,
 astfel încât îmi afecta și respirația,
 și mi s-au umplut ochii de lacrimi, efectiv, și nu m-am mai
 putut concentra, nu mi-a fost ceva.
 Eu pățesc și când predau chestii de genul ăsta, că intru și
 eu în stări din ăstea.
 Tu crezi că le-am rezolvat toate?
 Și încă ceva mă felicit că am fost curajoasă să-mi arăt
 vulnerabilitatea, pentru că eu nu mă arăt niciodată așa.
 Te felicităm și noi, da.
 Și mai mult, de obicei oamenii din domeniul nu și arată
 vulnerabilitatea, așa că de două ori felicitări.
 Mâinițumesc.
 Da, super.
 Deci oamenii buni, tema voastră de casă asta este, voi tre
buie să exersați stări emoționale să le obțineți la voință.
 Să obțineți ce stare emoțională vrea mușchiul tău.
 La voință.
 În situații diferite trebuie să fii capabil să intri în
 starea emoțională pe care tu o vrei.
 Ok?
 Da, o să fie multe alte stări emoționale care te trag în
 jos,
 dar măcar îți antrenezi neurologia să poată simți ușor și
 stări faine,
 nu numai alea care le-ai antrenat de zeci de ani.
 Alea le știm, nu trebuie să le mai antrenezi, antrenează-le
 pe ăstea.
 Și da, asta nu e terapie, asta este educație, asta este
 auto-educație,
 educație de dezvoltare personală, ok?
 Mai avem până când o să vorbim de un întreg sistem al psic
ului,
 ho-ho, dar acum suntem în faza de abecedare.
 Ok?
 Singura mea rugăminte este să ne dați un pic de timp,
 să aveți răbdare cu noi că nu vă putem da tot sistemul
 instant.
 La ziua ziua și la școală.
 Încep cu fiecare literă, cu fiecare semn.
 Pentru că dacă se va da tot deodată, te-ar copleși.
 N-am cum să fac asta, nu mă duce capul,
 nu sunt atât de deștept încât să vă iau și să vă dau tot de
odată.
 mi-ar își dori, mi-ar plăcea să știți instant tot.
 Dar nu pot.
 E limita mea, e limita noastră, asta.
 Nu sunt capabil.
 Și atunci vă dau încet, pas cu pas, mergem,
 creștem de la o zi la alta
 și promisiunea noastră este că vă dăm tot ceea ce știm noi
 să puteți folosi să vă ajute.
 Ok?
 Vă mulțumesc.
 Vă mulțumesc că ați intrat în viața mea.
 Vă mulțumesc pentru oportunitatea să țin cursul acesta, mod
ulul acesta,
 și de-abia aștept să vă văd, nu luna viitoare, luna viito
are vine Horea, cealaltă lună.
 Vă mulțumesc frumos pentru vizionare!
 Vă mulțumesc frumos pentru vizionare!
 Vă mulțumesc frumos pentru vizionare!
