 Muzica
 M-am făcut de-așa, de-așa, de-așa, de-așa, de-așa, de-așa,
 de-așa, de-așa, de-așa, de-așa, de-așa, de-așa, de-așa, de-
așa, de-așa, de-așa, de-așa, de-așa, de-așa, de-așa, de-așa,
 de-așa, de-așa, de-așa, de-așa, de-așa, de-așa, de-așa, de-
așa, de-așa, de-așa, de-așa, de-așa, de-așa, de-așa, de-a
 Pentru un felic de salon
 Când ai momenti
 Un filmer, un macho
 Când ai putea frumos
 Un pic de scro
 Cu care te-ai plăcut
 Când nu ai făcut gălbe
 Când ai făcut gălbe
 E frișoare
 Când te-ai găsit în rău
 În oriul de o zi improbabil
 Loré a tez amori desi,
 Par un misérable
 Un pov' fie anehanti,
 Par un pov' diable
 Pleare, tu ne fai ca pleare
 Tu vii din tei pense
 Si sa te fai pleare
 Pleare, tu ne fai ca pleare
 Să-i fini de danse, la fete termină
 Bitoi, iablo
 Duh-mi-o, tezi ilusii ont perdut
 D-o debistromina blă
 Dacă din voi nu ați înțeles mesajul și anume aceasta este o
 întâlnire interactivă, adică voi mă veți vedea pe mine, că
 știu că v-a fost dor de mine, că da, nu ne-am văzut demult
 sau de curând.
 Adică ce vreau să spun este că vă deschidesc camerele. Nu ș
tiu cum să vă explic.
 Nu îmi place să mă ui la camere închise și atunci când ne
 vom reîntâlni în orice context o să vă închid și o camera.
 Am pun așa o pătură neagră pe mufă și zic salut, mă recunoș
ti?
 Deci vă rog frumos, camera deschisă, nu vă mușcă nimeni, nu
 vă bate nimeni, nu vă pune pe Spotlight, da?
 Dar îmi place să vă văd, să vă cunosc, să vă recunosc, pe
 cei care ne știm, live în persoană.
 Pentru ceilalți, vă salut, unii dintre voi să-ți prind o o
ară alături de noi cu camera deschisă, bravo pentru curaj,
 alții v-ați plictisit deja de noi.
 Repetenții mei, dragi, știți deja că vă iubesc.
 Bun, laptopul e cu camera stricată, spune dragă noastră Lia
, de patru ani deja, cred că aproape de alături de noi.
 E în regulă. Cei care aveți motive, să spunem așa, și circ
unstanțe atenuante, e ok, e perfect în regulă.
 De exemplu, dacă ești la volan sau ești pe motor, că am un
 amic dintre voi care conducea motocicleta și avea camera
 deschisă,
 și el vedea cum stă cu casca și conduce. Bă, nu chiar așa.
 Adică, da, circunstanțe atenuante, oprești camera.
 Nu trebuie să vedem noi, Tăt, Huc, ce faci tu acolo, dacă
 ai motive pertinente. Dacă nu, e în regulă.
 Te rog de a-ți chide camera, exersează-ți tema de expunere.
 Îți promit că nu te-ai oprit sorpreindere să te pun pe Spot
light.
 Sunt la pagina numărul 4 și văd o grăbată de oameni cu
 camera închisă.
 Nu mai insist, dar dacă cumva nu ai prins ideea și nu vrei
 să-ți exersezi frica,
 dar tu vii și îmi spui după aia la curs, știi, Horia, vreau
 să-mi scap de frică.
 Ai înțeles acum ce vreau să spun. Bun, mergem mai departe
 și știți deja în săra asta nu e despre mine.
 de mine. E despre o temă interesantă pentru voi, pe care am
 discutat-o și noi în alte
 contexte, pe care o vom discuta și în alte contexte, de
 care ne vom apropia și în tabăra din
 Grecia, auzi, meașdoriu, din Bulgaria de data asta.
 Și anume, dragilor, vorbim despre tema din nou a psihologie
i, relații de cuplu și nu
 întâmplător continuăm această temă cu unul din cei mai miș
to oameni și nu zic
 întâmplător, mișto oameni și foarte bine pregătiți psihot
erapeuti din România.
 Cum e rar, atenție, cunosc mulți psihoterapeuti, cunosc mul
ți oameni.
 Bă, da, combinația între un mișto și psihoterapeut bine pre
gătit e mai rară, ca să fiu sincer.
 Și nu pentru că nu sunt eu deschis la minte, ci pentru că a
șa se întâmplă.
 Așa cum e mai rar găsești oameni așa mișto ca mine, ca să
 pot să fiu și un pic arrogant.
 Vă salut, vă împărțisez în seara asta alături de noi Vist
iana Long,
 unul din cei mai mișto oameni și psihoterapeuti din România
.
 Bine ai venit, Vistiana!
 Mulțumesc, mulțumesc că mă țin platată Horia de prezentarea
 ta și mi-a plăcut foarte mult să intru aici.
 Am crezut că am vimit la discotecă online, am dansat, m-am
 simțit bine din primere clipe și nimioare pe ecran.
 Ce atmosferă!
 Stai să văd că e doar începutul, să văd cum e la final.
 Noi ne place să facem non formal totul, inclusiv învățarea,
 educarea, chiar și procesele de vindecare.
 ne place să nu le luăm foarte în serios,
 ci să ne facem treaba așa cum e nevoie, fără prea multă ser
iozitate.
 Mulțumesc mult că ești în seara asta al tur de noi.
 Pe o temă intensă, și îți mulțumesc pentru curaj,
 nu că m-aș fi așepta altceva din partea ta,
 dar nu foarte mulțumit, chiar și psihoterapeuți au curaj să
 vorbească pe teme tabu,
 cum le spune societatea, și anume gelozie, posesivitate,
 infidelitate.
 Acele subiecte pe care, când vorbim despre relații de cuplu
,
 majoritatea dintre noi, când vorbim de oameni simpli, fără
 să fim neapărat
 pasionate de psihologie, evităm să le abordăm sau, dacă le
 abordăm, nu avem
 cuvintele potrivite, nu avem uneltele potrivite, nu avem,
 poate, informațiile potrivite.
 Motiv pentru care, în seara asta, alături de tine am ales
 să vorbim fix despre această
 temă și îți mulțumesc, încă o altă, pentru asumare, curaj
 și disponibilitate.
 Dacă vrei să ne spui câteva cuvinte despre tine, pentru că
 unii oameni te știu și te iubezi
 Așa cum am răspuns la e-mailul în care am anunțat că ne ved
em cu tine.
 Alți oameni sunt curioși de tine și vor să te cunoască.
 Câteva cuvinte despre tine, experiența ta și din ce
 perspectivă vorbești un searăsta despre această temă alăt
uri de mine.
 Da, mulțumesc și eu pentru primire. Sunt psihoterapeut, luc
rez de 15 ani în acest domeniu.
 Am nimerit în acest domeniu începând să lucrez cu mine. Nu
 îmi propusez să fac o meserie din asta, dar mă ales meseria
 pe mine.
 meseria de mine, a devenit pasiune, din necesitate a deven
it pasiune și apoi meserie.
 Mi-e foarte greu să fac diferența între meserie și cine
 sunt eu.
 Adică efectiv meseria asta este făcută din mine, adică omul
 care sunt și la fel eu
 Includ această meserie, nu știu cum să... Dacă e clar ce am
 zis, dar de multe ori mă trezesc și pe stradă sau în parc,
 aducând crâmpie din această meserie.
 De asemenea, în cabinet și chiar în zeara asta, cred că o
 să se vadă că sunt pur și simplu eu și nu un specialist,
 cred.
 Acel puțin ăsta este un feedback pe care îl primesc des,
 dar nu numai pentru că primesc feedback, ci așa mă simt.
 Sunt aici cu toată inima, cu tot ce sunt eu, cu experiența
 mea de viață din cabinet și dincolo de el.
 Si cred ca nu vorbesc din carti, cred ca vorbesc din ce am
 vazut in viata, din ce am trait si din ce nu am reusi eu sa
-mi dau seama din viata de zi cu zi.
 De asemenea, invit mai degrabă să reflectăm la lucruri dec
ât să le spun eu.
 Cred că nu există adevăruri universal valabile și chestii b
ătute în cuie, cu sempioneze.
 Cred că există doar procese de creștere care au nevoie de
 reflexii, au nevoie de experimentare, de explorare.
 Și îmi place să cred că viața este o continuă explorare,
 în explorarea ta cu cât fie făcută mai jucăuși și mai amuz
ant, cu atât mai bine.
 Chiar dacă doare, există loc și de joacă pe lângă acea dur
ere.
 Și orice durere poate fi transformată într-o treaptă de cre
ștere, de cunoaștere.
 Cu cât o luăm mai mult așa, cu atât e mai plăcut procesul,
 cu atât e mai frumoasă călătoria.
 și da, mi-am dat seama că cu cât avanțez în vârstea cu atât
 mă prostesc mai mult, devin mai puțini cunoscătoare,
 mai puțini știutoare, pentru că îmi dau seama că nimic nu
 poate fi știut, de fapt.
 Totul poate fi simțit, experimentat, știm perspective, dar
 nu știm adevăruri.
 cu cât ne dăm seama că știm mai puțin, cu atât e loc de a ș
tii mai mult, probabil.
 Și tot ce spun este la maniera de invitație la explorare și
 nu adevăruri pe care să le bat în cuie și să zic așa este.
 Deci invit la deschidere, la explorare și întrebări.
 Hai să ne întrebăm despre.
 Exact asta vreau să punctești.
 Și acum, mersi mult, Vistiana, vă readuc aminte dragilor
 această întâlnire și ca toate celelalte din comunitatea no
astră.
 Este gândită să fie una interactivă, adică nu să mă auziți
 pe mine
 sau în special pe Vistiana, vorbind despre lucrul care po
ate,
 într-un fel sau altul, nu vă ating pe ceea ce vă intereseaz
ă pe voi,
 deși mă îndoiesc.
 Vreau să pun întrebări vistiane și mi-am pregătit câteva
 foarte interesante tabu, ca să vă zic așa.
 Vreau să puneți voi întrebări mie în privat, cum faceți, de
 obicei, dacă e ceva ce din orice motiv nu vrea să fie
 public.
 Însă vă încurajez să faceți asta public, să puneți întrebă
ri public în chat, iar eu, în momentul în care Vistiana term
ina de explicat un anumit subiect,
 reiau și pun din chat întrebările pe care i-a constat cele
 mai pertinente și mai aproape de subiectul discutat.
 Deci, din nou, interactivitate fără regie, fără formalisme
 și așa mai departe.
 Visiana, ca să începem așa în forță, din experința ta de ps
ihoterapeut în cabinet, cât de des gelozia este un motiv de
 conflict ca să fiu elegant, de despărțire ca să fiu sincer
 în relații de cuplu în societate românească?
 Dacă vine la cabinet, nu prea mai e motiv de despărțire.
 A fost până când să vină la cabinet.
 Dar în momentul în care omul decide să se adreseze unui
 specialist,
 înseamnă că a decis să ia cățurile în mâini, a decis să-și
 asume responsabilitatea.
 Și în momentul în care îți asumi responsabilitatea, da, ok,
 se mai ajungă unor la despărțire,
 dar ca rezultat al unui proces de creștere și de asumare,
 nu ca rezultat al unei fugi de a ști, de a înțelege, știi?
 Că poți să pleci dintr-o relație de frică sau ca să rănești
 sau ca să te răzbuni pentru că te doare,
 oricum dacă vrei să rănești, este pentru că te doare și v
rei să creezi o conexiune, o alianță cu celălalt
 prin a-i arăta cât de tare te doare pe tine, ajutându-l să-
l doară și pe el.
 Deci, poți să pleci din motivul ăsta,
 sau poți să pleci cumva asumat,
 când procesul de creștere împreună s-a copt
 și poate să rămână o prietenie,
 poate să rămână, mai ales dacă există copii acolo,
 există o colaborare sănătoasă, ca părinți,
 pentru că relația asta nu se termină niciodată.
 Și atunci, mai puțin ne interesează, din perspectiva mea,
 mai puțin interesează dacă se mai întâmplă sau nu se întâm
plă despărțirea.
 Nu ăsta-i scopul să mergem la terapie ca să nu ne mai despă
rțim,
 ci ne interesează în ce etapă a procesului meu de creștere
 se întâmplă despărțirea,
 dacă se întâmplă.
 De multe ori, într-adevăr, nu se mai întâmplă,
 pentru că oamenii pot să-și asume acest proces de creștere
 și-și dau seama că pot să crească împreună în continuare.
 dar important e ca acest proces să pornească, pentru că eu
 cred că de-aia ne aflăm în relații, ca să creștem împreună.
 Evoluția este scopul și nu starea de siguranță, de culcuș
ire, ele sunt bonusuri în relație, da? Suntem bine în relaț
ie, dar nu trebuie să fie ăsta scopul.
 Mi se pare că ai spus una devără absolut suprem și fantaste
i și-l tot repetăm și...
 Există așa ceva? Tocmai ziceam că nu există.
 La modul scuză-mă, și-ai dreptat așa, și îți mulțumesc că
 ai observat și ai clarificat asta.
 Când zic adevăr, mă refer la ceva ce despre care nu se vor
bește.
 Adică ceva ce este adevărat, în parte sau în tot, sau util
 sau, mă rog, în diverse dozee,
 dar despre care nu se vorbește.
 Și anume, relația de cuplu, în realitate, permis să foloses
c cuvântul ăsta, sau, mă rog, mai eficient.
 Relația de cuplu este mai eficientă atunci că nu ne atașăm
 de ceea ce putem să obținem la nivel de benefici din acea
 relație,
 și cine devenim noi acceptând provocările relației.
 Și anume, ai spus foarte bine, relația de cuplu este despre
 evoluție,
 nu despre benefici care pot fi ca urmare a relației sau sec
undare,
 sau, mie îmi place să le spun, efecte al procesului de evol
uție.
 Visi, Iana, câți oameni care vin la terapie de cuplu,
 fără intervenția ta, adică așa, statistic, din ochi,
 vin conștienți de faptul că relația de cuplu este un proces
 de evoluție
 și nu este un dat, un mise cuvinism la nivel de beneficii?
 De obicei intrăm în relații de cuplu din zona noastră de
 copil.
 Intrăm în relații de cuplu ca să obținem părintele pe care
 nu l-am avut,
 ca să găsim acolo starea de siguranță, de focurie, de
 acceptare, de a fi văzut.
 De obicei intrăm din lipsa acestor lucruri, nu mă simt văz
ut, nu mă simt validat
 sau cel puțin nu m-am simțit în copilărie,
 lipseste un gol acolo pe care încerc să-l umplu prin relaț
ia de cuplu.
 Acum noi de obicei ne trăim viața un cercând în fel și ech
ip să umplem acest gol
 și dacă ăsta este scopul, de fiecare dată din experiența me
a el eșuează.
 Dacă relația are ca scop umplerea acestui gol, nu-mi face
 decât să-l adâncească.
 Sau face oricum ceva bun,
 pentru că pune reflectorul pe el și poate să aibă șansa să
 ne pună în contact cu el, ceea ce tot e bine.
 Dacă ne aduce cel puțin în stadiu ăsta de conștiență, chiar
 și o relație eșoată,
 iar de fapt nu și-a eșoat scopul și a împlinit scopul prin
 faptul că ne-a făcut mai conștienți
 dacă unii oameni ajung la terapie în urma unui divorț sau a
 durerii de ieșire dintr-o relație
 sau a durerii care se întâmplă datorită unei relații.
 Durerea în tine nu e ceva rău.
 Durerea în tine poate să fie un lucru extrem de benefic.
 Dacă e un exemplu pe care îl dau adesea, dacă țin mâna deas
upra unui foc
 și nu mi-am dat seama că-i foc acolo, faptul că pe mine mă
 doare brațul,
 mă ajută să-l salvez, să îmi salvează brațul,
 pentru că dacă nu mi-ar durea și nu mi-aș da seama, aș rămâ
ne fără el, ar arde.
 Dar durerea este semnalul de alarmă de care am nevoie
 ca să mă trezesc.
 Și atunci, de multe ori, relația are acest scop, acest
 beneficiu de a mă trezi,
 de a mă face conștient de răni de demult,
 pe care să am ocazia să le văd, să le îngrijesc,
 să procesez durerea de acolo, mai veche.
 Și nu mai știu unde am pornit.
 Amintesc, te rog, întrebarea.
 Te întrebam câți oameni statistic, așa din modul grosul din
 ochi, știu că relația de cuplu este un proces de evoluție
 atunci când vin în fața ta ca psihoterapeut și cum acceptă
 ideea că relația de cuplu este un proces de evoluție, nu
 este un mise cuvinism de genul, ea trebuie să spele, el tre
buie să aducă bani.
 Da, da, m-am lansat într-un respuns mai lung.
 Nu, că a fost foarte benefic, am notat chiar inclusiv ceva
 ce vreau să revin.
 majoritatea intre relații din acest teu de copil.
 Și atunci puțin ne asumăm că relația este pentru evoluție.
 E nevoie să fiu avut un parcurs de evoluție, să știu că...
 să fiu avut o perioadă de a fi singur și să mi crezi intens
 și asumat și voit acest proces
 evolutiv eu cu mine, ca atunci când intru într-o relație,
 de dinainte intenția de a intra într-o relație să fie
 aceea de a amplifica acest proces, de a-mi susține procesul
 de evoluție.
 Altfel, dacă nu am făcut acest parcurs și singur, și intenț
ia de a intra relație să fie clară,
 eu, intr-o relație care să susțină procesul meu de creștere
,
 Este, și nu aș putea să zic statistic, nu știu, poate doar
 așa intuitiv să zică 99% intrăm în relații dineul de copil?
 Cred că nu greșesc prea tare.
 Da, la nivel global acum, în România suntem mai conștienți,
 mai asumați, mai așa mai evoluați. Îmi place mie să cred.
 Da, pentru că e curentul ăsta al dezvoltării personale care
 a prins foarte bine și mă bucur, e ceva foarte bine.
 Da, și avem și foarte mulți psihoterapeuti, și foarte mult
 material și mulți trainer și așa mai departe.
 Da, ca dovadă că, uite, ne aflăm aici și uite câte mulți o
ameni ne ascultă în seara asta.
 Și e o mică parte a comunității noastre pentru că e o zi de
 luni, e vară, a început să fie vară deja,
 și deja foarte mulți oameni ne-au scris că, din păcate, nu
 poate să fie live în sasa, dar abia așa se va dă registra
rea.
 Deci am fi fost mai mulți.
 Ceea ce din nou, e un semn foarte bun.
 Înseamnă că putem spera la cât mai multe relații cu scopul
 de creștere, de evoluție.
 Excellent, exact, exact, exact.
 Și ca să mergem un pic așa, să ne apropiem de tema noastră,
 întrebarea mea următoare este
 cum facem să gestionăm durerea și provocarea și frustrarea
 care apar în mod natural, cum spui tu și oți complet de
 acord,
 dar vorbesc din perspectiva ta de psihoterapeut, eu sunt
 trainer, tu esti psihoterapeut cu mai mare experiență de un
ul la unul ca mine.
 Cum facem să gestionăm această, sau cum ar trebui, ca să f
iu și mai exact, să gestionăm această durere și frustrarea
 care apare în relații de cuplu de bicei într-o etapă avans
ată,
 ca la început e frumos, e miere, e lapte, e frumos, totul e
 perfect, proiectii idilice, dar majoritatea dintre noi am
 trecut și prin etapa lui, bă, dar s-a schimbat ceva, numai
 ca la început.
 Cum ar trebui să gândim, înainte, mă rog, acum noi vorbim
 în training, dar hai să încercăm să facem o educație de mas
ă, să gândim atunci când apar aceste provocări de frustrarea
, de frustrarea cu furie, cu angoasă, cu anxietate, în relaț
ie.
 Cum ar trebui să gândim? Nu știu, ce convingeri să antrenăm
, ce trebări să ne punem legat de relația noastră în afară
 de întrebarea, poate ar fi cazul să mă despart, pe care o
 să pun majoritatea.
 Hai să ne imaginăm ceva foarte concret, că e mai ușor de în
țeles.
 Ne imaginăm că avem o rană la mână, este o rană veche, sup
urează, ce e acolo, e ca vaidea pe dedesubt.
 Dar am dat cu un șpre anesteziant, acum mulți ani am dat cu
 acest șpre anesteziant, am tras și mâneca.
 și pentru că am reușit să o anesteziem, deși pe dedesubt,
 dragă de ea e cu puro, e cu de toate,
 și ea în continuare mănâncă pe dedesubt, dar noi la suprafa
ță să zicem că nu îi mai simțim durerea,
 sau cel puțin doar așa mai zvâgnește, dar în mare parte am
 reușit să uităm de ea.
 Și chiar am uitat de ea. Și vine cineva care cică ne iubeș
te și zice,
 Vino în coace să te pup sau vino în coace să nu știu, hai
 să mergem în parc.
 Și atinge fix rana asta.
 Îți dai seama? Deci urli de durere cu toți șpreiul anestez
iant pe care îl ai dat acum nu știu câția ani.
 Îți vine să urli.
 În momentul ăla, cine este iubitul ăla din fața ta care ți-
a apăsat rana?
 El fără să vrea ți-a apăsat rana, da? El a vrut să te pupe.
 Dar a apăsat fix acolo unde doare foarte tare.
 În momentul ăla, el din iubit devine cel mai mare dușman,
 da?
 Toată furia ta din durere se îndreaptă asupra lui și zici
 în mod instinctiv, spui,
 ăsta trebuie să dispară din viața mea.
 Pentru că dacă el ar dispărea din viața mea, ar dispărea
 durerea pe care el a activat-o.
 Și tu, pentru că ai uitat de rana asta, nu zici doar că ai
 activat durerea, tu o să zici că a produs-o.
 Deci dacă nu știi că ai rană aia de demult,
 nici măcar nu realizezi că el a activat durerea.
 Tu crezi că el a produs-o.
 Și atunci normal că dacă el îți produce o durere atât de
 mare,
 el trebuie să dispară din viața ta.
 De fapt, dacă noi înțelegem chestia asta că
 orice durere activată într-o relație
 este o rană pe care noi o avem dinainte
 și că, de fapt, omul ăla ne-a făcut o mare favoare când a
 trezit
 Rana aia din anestezie pentru ca avem ocazia sa da mâne ca
 la o parte
 Avem ocazia sa vedem ce este acolo sub coaja aia
 anesteziantul ala nu mai functioneaza
 Exact ca atunci cand vii de la dentist
 Dupa ce trece anestezia, peti ne te doare in continuare ce
 s-a zgarmat acolo
 Si daca-i mai iesi, dai un pum, o sa doara si mai tare
 Faptul ca ai anesteziat nu inseamna ca rana nu mai exista
 Ba, din potriva, ea existand anesteziată
 cum ziceam, săpa în continuare pe dedesubt.
 Și așa ajungem să ne îmbolnăvim de bol grave și nu știm de
 ce.
 Pentru că răni emoționale au săpat ani de zile
 fără ca noi să fi fost conștienți de ele.
 Cineva care vine și activează rana aia, ne scoate din anest
ezie,
 ne face un mare dar, un mare cadou.
 Fără să știe, fără să vrea.
 Poate că ne-a traz de mână doar hai să te pup sau hai să
 mergem în parc,
 Poate că ne-a tras de mână din propria lui durere activată
 de noi, pentru că întotdeauna ne activăm răni unul altuia
 reciproc,
 și de-aia dacă noi intrăm într-o relație cu scopul, cu
 intenția de a evolua sau cel puțin căpătăm,
 poate n-am știut să intrăm în relație cu scopul ăsta, poate
 am intrat în relație cu scopul de copil,
 de a ne simți și noi că aparținem cuivași, că suntem în sig
uranță și că ne iubește și pe noi cineva.
 ceea ce e ok, e uman si este bine si asa.
 Dar ne dam seama pe parcurs, ca de fapt scopul unei relatii
 este trezirea spirituala,
 activarea din toate aspectelor fiintei si evolutia pe toate
 planurile.
 Cand noi ne dam seama de treaba asta, incepem sa vedem lucr
urile cumva de deasupra
 si sa vedem ce s-a activat la mine, ce s-a activat la el,
 ce rani s-au dezvelit si se dezanesteziaza,
 și cum ne ajutăm reciproc să ne arătăm lucrurile astea și
 noi să ne luăm împrimire și să ne asumăm responsabilitatea
 pentru procesele astea,
 pentru că pe urmă avem cu adevărat ocazia să ne ocupăm de r
ănile astea.
 Intrebare, îmi notam aici o întrebare foarte mișto, care a
 vrut încet.
 O întrebare foarte faină, de început să spunem așa despre
 subiectul serii.
 Vine de la Diana Efrim. Spune așa, cea mai simplă întrebare
, dar mie îmi dă dureri de cap,
 este ce este gelozia și cum apare ea.
 Ce crezi tu, Vistiana?
 Acum, nu știu, dacă vrea cineva să uită în Dex să vedem ce
 e gelozia,
 mie îmi place foarte mult să mă uit la cuvinte în Dex at
unci când apar ele.
 Și tu?
 Eu îmi dau screenshot, aflu cuvintea noi pe net citind
 articole, aflu un cuvânt care ori nu știu ce înseamnă sigur
, ori nu știu deloc, nu am auzit de el și îmi caut pe Google
, cum zicea fratele Vânghele,
 și dau screenshot ca să fiu sigur. Am un folder special cu
 cuvinte pe care le caut pe Google și din când în când, pe
 trend, ca să zic așa, mă uit pe ele ca să îmi aduc aminte
 să învăț cuvintea noi.
 Nu înseamnă, atenție, îi vreau să o specific pentru toți ce
i care ne văd, că înțelegem același lucru prin acel cuvânt.
 Adică dacă scrii în dex nu înseamnă că toți gândim acel cuv
ânt la fel cum scrii în dex.
 Exact. De fapt, definiția din dex este de cele mai multe or
i extrem de simplistă.
 E chiar prea superficială. De multe ori se învârte într-un
 cerc absurd,
 te trimite la un cuvânt și când te duci la cuvântul ăla te
 trimite înapoi la asta.
 Mătură egal, băț, băț, egal, mătură. Ceva de genul ăsta.
 Și nu afli mai nimic. Uneori afli ceva, dar destul de simpl
ist.
 dar pornind de la definiția dintre index pentru că acolo ne
 aflăm la modul ăla simplist, ne aflăm cu definirea major
itatea,
 adică vedem de la ce pornim, ca definire din conștientul co
lectiv sau cu conștientul colectiv.
 Acum, dacă e să avansăm, să plecăm mai departe de la defini
ția dintre index,
 Gelozia este instinctul copilului de a proteja cei a part
ine lui, adică mama.
 Mama e a partine lui.
 El nu vrea, copilul mic nu vrea sa mai existe altcineva
 langa el, pentru ca lumea lui este mama.
 Toata mama e a lui si toata lumea lui e mama.
 In momentul in care mama devine ocupata cu altcineva, lui
 se face frica, pentru ca el daca pierde pe mama, el moare.
 Și atunci este firesc să apară frica în momentul în care
 există, apare un risc cât de mic sau cât de iluzoriu de n
erealist,
 pentru copii mic nu există evaluare realistă a condițiilor,
 dar dacă îl lași undeva o zi întreagă,
 El nu stie, nu poate sa gandeasca, da, mai ales in perioada
 preraționala, nu poate sa gandeasca ce treburai tu
 si ca la ora cu tare te duci, nu, el trece deja prin ango
asa de moarte, prin frica de moarte,
 pentru ca o si-a pierdut intreg universul, pierzand-o pe
 mama, da? A pierdut-o definitiv.
 Asa gandim in momentul ala, la cand suntem mici, ca am pier
dut definitiv.
 Când frica asta a fost trăită de foarte multe ori în copilă
rie și nealinată și neprocesată mai târziu,
 frica asta rămâne și atunci când suntem adulti, o parte din
 noi de fapt nu este adultă,
 partea asta de copil necrescut a rămas în continuare un cop
il necrescut și se manifestă la orice vârstă.
 Adică la orice vârstă o să îmi fie frică că o pierd pe mama
.
 Dacă mama a fost inițial tot universul meu, mai târziu ac
est univers se transferă în soție care are, cum spuneam,
 când căutăm relațiile din eul ăsta de copil, nu din eul
 adult care știe că intrăm în relații ca să creștem,
 ca să evoluăm, când intrăm în relații de pe poziția asta de
 copil, atunci da, partenerul nostru, simbolic,
 jocă rol de părinte și înedorim în conștient să ne împline
ască toate nevoile neîmplinite din copilărie.
 Inclusiv aceea de asigurare, de siguranță la nivel foarte
 profund.
 Nu vreau să pleci nică ier, nu vreau să te mai vezi cu nim
eni altcineva,
 nu vreau să te duci la muncă și să vii abia seara pentru că
 s-ar putea să te pierd
 și dacă te pierd pe tine mă pierd pe mine.
 Deci este frica copilului mic.
 Gelozia înseamnă frica unui copil de a-și pierde mămica.
 Chiar dacă acest copil are 60, 50, 40 de ani,
 sub carcasa de umare există în continuare acest copil mic
 și nu este nimeni de blamat aici.
 Încă nu suntem toți atât de îngrijiți, emoționali,
 încât să fi crescut toți copiii noștri interior
 și să ajungem la nivelul de conștiență încât să ne dăm se
ama, pentru că ideal sau ceea ce,
 unde ne dorim noi să ajungem, este să devenim conștienți de
 copilul ăsta mic din noi și să devenim părintele lui.
 Adică eu să devin părintele lui, nu tu, partenerul meu de
 viață, să fii părintele copilului din mine,
 pentru că eu am intrat în relație cu tine cu partea mea de
 adult, da, la modul ideal.
 Eu vreau să am o relație cu tine de la adult la adult.
 Dar dacă nu suntem conștienți de dinamica asta, eu o să int
ru în relație cu tine,
 cu partea mea de copil care are nevoie de o mă mică un tă
tic și tu o să vii în relație cu mine,
 cu partea ta de copil care are nevoie de mă mică tătic în
 relație.
 Și suntem doar niște copii care cerem de la celălalt, dar
 niciunul nu are de unde da,
 pentru că fiecare așteaptă să primească.
 ca doi copii de doi ani, puși într-o cameră să aibă grija
 unul de altul.
 Și niciunul nu poate să aibă grija unul de altul.
 Fiecare cere, fiecare plânge, o să fie doi copii care plânc
,
 zbierând la celălalt să le dea biberonul, să-i aline, să-i
 ia în brațe,
 să le creeze siguranță, spațiu de siguranță.
 Și nu există acest spațiu de siguranță.
 Și asta este ceva ce avem mult mai nevoie să înțelegem,
 că întotdeauna când vedem acest copil în partenerul nostru,
 Întotdeauna în acea relație și noi suntem la fel.
 Și asta enervează, doare, revoltă această informație.
 De obicei în cabinet, în terapie, nu că de obicei în
 cabinet, în terapie,
 nu o spun pe șleau.
 Aici o spun pe șleau.
 Voi aveți acest privilegi, pentru că aveți o pilă la horia,
 să vă zic pe șleau chestia asta, dar în cabinet nu o zic pe
 șleau.
 Pun întrebări câteodată timp de multe ședințe la rând,
 până se prinde omul în ce stagiu e, da?
 Și îi dau ocazia să se prindă singur,
 pentru că dacă zic informația asta pe șleau,
 de obicei vin așa cu bariere, nu-i adevărat,
 doar el este infantil, este un imatur,
 eu sunt cea matură.
 Da, există o parte maturizată în tine,
 poate că îi faci mâncare, poate că...
 Dar întotdeauna pe dedesubtul adultului pe care îl afișezi
 în relație
 se află același copil cu aceleași cerințe, cu aceeași nesig
uranță, care joacă rol de...
 întotdeauna jucăm în relațiile astea infantile, jucăm rol
 dependent cu o dependent.
 Și ca orice dependent de altceva, de alcool, de tutun, de b
ăutură,
 își este frică că își pierde obiectul dependenței.
 așa că e gelozia, e această frică de a pierde obiectul de p
endențe, adică mămica simbolică din relație.
 Mă întreba Horia mai devreme cum ne ocupăm de această dur
ere, da?
 Și eu mă lansațem în explicația cu Rana.
 Deci relația asta, partenerul ăsta sau ceva din relația
 asta ne aduce pe noi, ne pune în contact cu Rana asta.
 Acum ar fi foarte frumos si foarte dragut sa pot sa spun
 direct, asa, uite, asa ne ocupam, si gata, as pune, stii,
 as scrie pe toate blocurile si pe pancari de prin oras, cum
 sa se ocupe oamenii de suferinta lor si sa ar vindeca lumea
, stii?
 De fapt, nu e atât de simplu, dar pot să zic că cheia este
 respirația,
 o altă cheie este conștientizarea, ca să știi cu ce intenț
ie să respir și cu ce atenție să respir,
 la ce anume să fii atent,
 ai nevoie să deprinzi, să desprinzi mecanismele astea emoț
ionale
 și să deprinzi capacitatea de a le vedea, de a le clarifica
 și de a respira cu ele.
 De a simți durerea în corp, pentru că de cele mai multe ori
,
 avem o, da, spunem, pe mine nu mă doare nimic fizic, mă do
are ceva psihic.
 Așa ceva nu există, asta este o inducere neroare.
 Când spunem am o durere psihică, de fapt suntem desprinși
 de corp,
 Este o durere pe care noi o gândim la nivel mental și nu
 suntem în contact cu corpul nostru.
 Orice durere, cât de psihică este ea, ea se simte prin corp
, da?
 De multe ori oamenii îmi spun, eu mă simt furios sau simt
 tristețe.
 Și îmi întreb, unde simt tristețea? Păi nu știu unde o simt
, doar este, dar ea nu se simte în cameră sau în buzunare
 sau în pantof, ea se simte undeva în corp.
 Când noi nu știm să localizăm exact în corp unde simțim dur
erea,
 nici nu știm să ne ocupăm de ea.
 E ca și cum ne-am duce la doctor și spunem, mă doare ceva,
 dar nu știu ce.
 Omul ăla trebuie să facă pe detectivul să descopere unde și
 ce ne doare
 ca să se poată ocupa de durerea noastră.
 În același fel, noi avem nevoie să devenim acești detectivi
 cu corpul nostru
 și să vedem unde doare și cum mai exact doare
 și în ce fel doare, și în ce fel armonizez eu durerea asta
 cu respirația mea,
 astfel încât să crez un dans între tensiune și relaxare,
 pentru că noi avem și nevoie și de tensiune în viața noastr
ă.
 Dacă am fi doar relaxați, am fi așa niște balegi,
 care nu se mișcă, da?
 Pentru mișcare și pentru acțiune avem nevoie de tensiune,
 dar avem nevoie să deprindem acest dans sănătos între tensi
une și relaxare,
 astfel încât să fie cât mai economic posibil, să nu fie o
 tensiune cu costuri mult prea mari
 și să nu fie o relaxare, de asemenea, cu costuri mult prea
 mari.
 Deci, este o continuă explorare între tensiune și relaxare
 și asta presupune cunoaștere de sine.
 Cum mă cunosc pe mine? Știți să-mi pun întrebări de ștepte?
 Crescând capacitatea de auto-observare și de detectarea tip
arelor mele mentale și a felului în care ele se transpun în
 corp,
 învățând să respir cu ele și să observ cât și cum respira
 astfel încât ele aduc relaxare în corp atât cât am nevoie
 și tensiune atât cât am nevoie,
 Și e un dans continuu. Și așa învățăm ușor-ușor să trăim
 această durere care are nevoie să fie trăită.
 Asta este de multe ori o veste, iar așa-șa n-așpa că are ne
voie să fie trăită și de cele mai multe ori noi vrem să fug
im de durere.
 Vrem să o anesteziem în toate felurile posibile, vrem să se
 ocupe altcineva de ea. Am vrea să nu existe.
 dar relația asta cu durerea este ca relația cu un căine tur
bat sau furi fioros
 care alergă după noi. Dacă fugim, el o să fugă și mai tare
 după noi și, la un moment dat, ne înhață de picior.
 Dacă ne oprim și-l privim în față, este un moment de groază
.
 Da? Dacă ne așezăm, ne... știi, cumva intr în zona aia de
 surrender, în bine să zic în engleză, nu știu, ajutămă, ori
 iar în română, cum zicem, măcării...
 Cedare, cedare, abandoni...
 Da, da, da, stii?
 Si e foarte infricosator sa te asez pe mine acum.
 S-ar putea sa nu fac o gafla la nivel de caine, dar la
 nivel de emotii sigur functioneaza asa.
 Cand ma asez pe mine si o privesc in fata, fiorosenia aia
 devine usor-usor, devine...se imblanzeste.
 se împlânzește și devine parte firească din viață.
 Și încep să... Eu așa am scăpat
 acum foarte mulți ani, aveam dureri de cap,
 luam nurofen și din ce luam nurofen?
 Știți și voi, cercosta vicios. Din ce ei...
 Da? Cu cât fugi mai mult de durere, acolo cât fuge mai tare
 după tine,
 se întetește, nurofenul ăla nu mai funcționează,
 devine apă de ploaie, e ceva mai greab, doamne fereste.
 Când mi-am propus să fac asta prima oară, am stat efectiv
 cu durerea de cap, care părea teribilă, deci simțeam că îm
plesnește capul, și am intrat în ea.
 Mi-am imaginat-o.
 Și dacă aveți vreo durere în clipa asta, uite, vă propun să
 faceți experimental treaba asta.
 Dacă nu aveți, poate găsiți vreo tensiune undeva.
 mișcați un pic corpul să observați dacă există vreo tensi
une în corp oriunde.
 Oriunde luați-o tensiunea aceea care per,
 și observați-o și imaginați-vă,
 dacă vă admiintiți desenul animat, autobuzul magic,
 se făcea un autobuz mic, mic, mic și intra în corp
 și tu pe geam din autobuzul ăla te uitați la tot ce se vede
a în corp.
 Acum imagineazăți la fel că te urci în autobuzul ăsta mic
 și te duci
 în mijlocul acelei tensiuni din corp.
 Da? Observă unde este mai exact localizată
 tensiunea aia la nivel de mușchi, la nivel de ligament,
 la nivel de piele, observă cât se poate de exact.
 Atât cât se poate. Da? Și plimbă-te cu autobuz
 sau cu mașina mică, poți să te vezi în propria mașină
 pe care ai adus-o la nivel de moleculă, de celulă.
 Și te plimb din mașina ta și conduci pe acolo prin tensiune
a
 te uiti sa vezi ce-i in jur.
 Ce vezi in jur? Ce culoare-ti apare?
 Ce materie vezi? Ce obiecte vezi?
 Activeaza-ti, lasati imaginatia sa curga
 si imagineaza-ti efectiv ca esti intr-un paisaj,
 in paisajul durerii tale
 si observa ce vezi pe acolo.
 Esti fata-n fata cu ea, esti tu cu durerea ta.
 Si observa ce simti fata de ea
 când ești acolo, în timp ce o privești, te uiți cu furiela
 aia, te înfurie, o respingi, ai vrea să dispară,
 ce îți vine să îi spui? Dacă ar fi să-i transmiți un mesaj,
 ai ajuns acolo cu mașina în mijlocul ei,
 ea te înconjoară și tu simți ce față de ea și dacă ar fi să
-i strigi ceva pe geamul de la mașină,
 ce-i striga, ce-i spune.
 Da? Poate-ti vine să te-i spui, nu poți să te sufăr,
 pleacă de aici, lață-mă în pace, piei din viața mea.
 Orice ar fi, observă,
 auzi vocea asta,
 conștientizează mesajul,
 clarifică-l.
 Și apoi,
 te rog să-ți imaginezi,
 dar poți să te fățe un pic pe scaun ca să te duci în alt
 rol acum,
 și imaginează-ți că tu acum ești durerea aia.
 Și tocmai ai auzit acel mesaj de la
 de la tine.
 De la Tatiana, de la Cristian,
 de la Anca. Ai auzit mesajul ăla pe geam
 din mașină. Ce simți tu
 durerea? Deci tu acum ești durerea, da? Ești personajul dur
ere.
 Și ai auzit mesajul ăla. Ce simți când auzi mesajul ăla?
 Da? Dacă ai auzit
 Nu stiu. Te accept? Vreau sa ma imprietenesc cu tine?
 Vreau sa vad ce mesaj imi transmiti? Vreau sa te cunosc mai
 bine?
 Daca ai auzit mesajul asta, probabil o sa te simti destul
 de bine
 si parca iti vine sa te imblanzesti un pic si sa te apropi
 si sa te imprietenesti cu omul ala, nu?
 Dar daca ai auzit, te urasc, piei din viata mea, dispari...
 Ce se intampla cu durerea aia, cu personajul asta?
 Ce simti in corp cand auzi mesajul asta?
 de respingere, de gloază, de furie.
 Poate că doare și mai tare.
 Așa-i?
 Se accentuează, mulțumesc dorul.
 Da.
 Astea sunt conversațiile astea,
 pe care voi vi le-ați imaginat acum,
 ca fiind concrete o clipă,
 câteva clipe,
 sunt conversații pe care noi le avem aproape în fiecare
 clipă
 în interiorul nostru, fără să ne dăm seama.
 Asta este dinamica interioră în care noi trăim.
 Poate fi o dinamică de război pe petul în interior,
 poate fi o dinamică de împrietenire pe petul în interior.
 Și de aia mergem la psihoterapie ca să ne facem, să învățăm
 să ne împrietenim, da?
 Să învățăm să ne împrietenim cu aspecte din noi.
 Cum ne ocupăm de durere? Uite așa ne ocupăm de durere.
 Împrietenindu-ne, vădând întotdeauna sunt mesaje pe care ni
-l aduce, da?
 Cum vă dădeam exemplu cu mâna cu focul la început,
 Întotdeauna o durere vine cu un mesaj, întotdeauna vine cu
 o nevoie veche, cu o durere veche, cu o rană veche
 și cu un mesaj pentru noi de a schimba ceva, de a evolua
 într-o direcție.
 Și avem nevoie să auzi mesajele astea.
 Imaginează-ți că vine la ușa ta un poștaș și poștașul a
 primit mesaj de la guvern că nu are voie să plece de la ușa
 ta până nu îți livrează mesajul.
 Deci n-are voie, daca pleaca, il impusca guvernul, da?
 Deci el nu o sa plece de la usa ta pana nu-ti livreaza mes
ajul pentru ca e chestiune de viata si de moarte.
 Si vine si ciocane, ca omul, civilisat, cioc cioc, si tu nu
 il auzi.
 Pentru ca nu vrei sa il auzi, nu-ti place de el sau pentru
 ca pur si simplu nu il auzi?
 I-ai apoi portat casti pe ureche cu muzica tare toata viata
 si acum nu mai auzi sunetele astea mai subtile, da?
 Și când zic de sunete la altea mai subtile, mă refer la
 tensiuni mai fine din corp. Pe alea nu le mai auzim.
 Dacă am ajuns la stadiu ăla de bum-bum, prin diferite mijlo
ace.
 Sau pur și simplu a fost nevoie să ne anesteziem ușor corp
ul în copilărie pentru că a durut prea tare ce am trăit ac
olo.
 Și atunci Natura ne-a făcut acest dar de a anestezia părții
 noi ca să putem să trăim în continuare.
 și atunci suntem mai puțini sensibili la ciocănirile ușoare
 în ușa ale poștașului.
 Ce o să facă poștașul? O să ciocăne din ce în ce mai tare.
 Hori am văzut că vrei să te intervi. Termin imediat povest
ea cu poștașul, nu?
 Mi s-a părut că ai ridicat mâna.
 Ok, deci poștașul ăla o să bată din ce în ce mai tare până
 când poate să spargă și ușa
 dacă el știe că nu are voie să prece de acolo până nu îți
 livrează mesajul.
 Deci depinde de noi să începem să ascultăm activ aceste m
este ale părților din noi care au nevoie să deanăvală.
 Și e un pic mai ușor cu ghid, e mult mai ușor cu ghid cu
 cineva care te ajută să auzi, îți mai dă căștile jos de pe
 urechi,
 te invită unde să fii atent, pentru că din afară e mai ușor
 de auzi poștașul și de aia nu că mă dau eu mare că eu știu
 și voi nu știți.
 Și pur și simplu din afară, e mai pe lângă experiența de a
 ghida către ascultarea poștașului,
 e și mai ușor de auzit din afară.
 Și atunci cu ghid este mult mai ușor de văzut și de...
 pentru că cineva din afară știe unde să țin drepte atenția,
 ce întrebări să-ți spună
 și cum să te pună relație cu acel poștaș, da?
 Cum mergem la mediator uneori să ne ajuteți, ne înțelegem
 unică alții,
 sau la translator, că uneori avem nevoie de traducere
 pentru că un pare, corpul nostru pare că vorbește în limbi
 străine.
 Și atunci avem nevoie de acest mediator, translator, refle
ctor pus pe părții noi pe care nu le putem vedea încă.
 Și mai ales avem nevoie, asta este ceva care ține iarăși de
 natura umană, avem nevoie de un martor la durere.
 Adestea, când am fost copii, am fost încurajați. Unii n-am
 fost lăsați să simțim durere. Am zis, Nisa spus,
 să-ștergeți lacrimile și du-te la treabă. Ce-ai făcut? Ai
 căzut? Hai scutură, te mergi mai departe, hai să nu văd că
 plângi.
 Unii n-am avut voie să simțim durerea. Alții am avut voie
 să simțim durerea, dar trimici s-o trăim singur.
 si tu ai voie sa plangi, nu-ti retesi durerea, ai voie sa
 plangi dar fara martor, tu singur cu durerea ta.
 Si in ambele situatii este traumatizant pentru ca copilul
 are nevoie de martor la durerea lui.
 Acum partile astea din noi care au ramas in stadiu de copil
, tocmai pentru ca nu au avut un martor la durere, au nevoie
 de acest martor.
 Durearea asta are nevoie să fie văzută din afară până când
 văzutul ăla poate fi efectuat sănătos de către noi în sine.
 Adică privirea aia, martorul ăla se transferă în interior
 și putem să facem noi asta pentru noi.
 Deci Horia răspunsul la cum ne ocupăm de durere din păcate
 nu poate fi pus
 sau nu știu eu, n-am găsit eu încă formula de a-l pune la P
iața Unirii acolo pe o pancar de mare
 ca să știe toată lumea, să vindecăm lumea așa dintr-o frază
.
 Dacă găsim formula, îl facem, o facem și pe asta.
 Ai răspuns, Exxion, Restina, și îți mulțumesc mult de tot,
 ca dacă îmi dai voie, ca un rezumat așa, pentru că primesc
 multe mesaje în privat
 în privat și și pe Facebook, pe WhatsApp și mulțumesc
 pentru asta.
 Ca o rezuma, dragi ori, dacă am înțeles bineviziunea, te ro
g să mă contrazici, dacă nu-i așa.
 Legirozia este naturală, vine din relația noastră cu părinț
ii neorci în speci,
 iar cu mămica noastră pe care nu vrem să o pierdem, indifer
ent ce vârsta avem.
 3. N-are nicio legătură cu gradul nostru de inteligență, de
 inteligență mă refer racională, cognitiv,
 ci are legătură cu gradul inteligenței emoțională, dacă am
 înțeles corect.
 Nici măcar lartă măhoria, nici măcar inteligență emoțională
, că dacă punem cuvântul inteligență și nu e inteligență ris
căm să le zicem proși.
 Și nu sunt proști oamenii, ci doar au rămas aspecte din ei
 necrescute pentru simplu fapt că n-a avut cine să le creasc
ă.
 Absolut, și excepționat, și îți mulțumesc mult pentru
 completare.
 Și ceva ce mi s-a părut că a fost relevant și poate o să ne
 întoarcem un pic circle back, un pic mai încolo, mai spre
 final, că mai am câteva întrebări foarte bune de la colegi
 din camera noastră acum.
 Un aspect foarte important pe care l-ai menționat și le zic
 și eu de câte vor încă, mă bucur cu o spântu' cu autoritate
a de psioterapeut, de multe ori gelozia care ne deranjează
 în ceilalți este și în noi, nerecunoscută, sub o altă formă
.
 Cu alte cuvinte, dragilor, gelozia nu e doar despre cel
 care o simte.
 Gelozia e și despre cel pe care gelozia l-acuză, ca să zic
 așa.
 Adică dacă ai constant partner geloși, nu partenerii sunt
 singurii care sunt în relație cu tine.
 Nu știu cum să-ți explică. Eu v-am spus de multe ori, când
 toate relațiile voastre care n-au mers,
 ale noastre, că mă încluci și pe mine, care n-au mers,
 elementul comuncare a fost noi.
 Și atunci, dacă ai un tipar de oameni de parteneri geloși,
 de foarte multe ori e foarte posibil ceva din tine să fie
 acolo ca la velcro, da?
 Să atragă ca un arici partenerii care sunt geloși, da, cu
 treaba lor, cu munca lor, cu procesul lor, dar nu întâmplă
tor, pentru că ai și tu acolo ceva de lucrat.
 Apropo de întrebarea asta, este întrebarea care a vint de
 aspectul ăsta, a vint o întrebare interesantă încet, de la
 cineva care are un partener gelos, este vorba de un bărbat
 care are partenerul gelosă femeie,
 și îmi spune, ori am făcut și fac tot ce pot ca să-i doved
esc constant soției mele că nu sunt genul infidel și
 constant să dovedesc și să ofer dovezi de fideritate,
 în același timp e mereu constant geloasă. Este ceva ce pot
 să fac eu ca partener, și aici am vorbit de bărbați femei
 irrelevant genul, să ocolezc rana de gelozie a partenerului
 mele sau e ceva ce e nevoie să accept sau să fac ce?
 Uite, o să mă adresez direct bărbatului care te-a întrebat
 asta și fără să știu cum te cheamă, te întreb pe tine
 ce stârnește în tine gelozia soției tale? Când spui că o o
colești gelozia ei, ce anume de fapt vrei să o ocolești?
 ce anume din tine vrei să eviți în momentul în care se
 activează gelozia ei?
 în ce fel te doare pe tine? ce stârnește în tine?
 pentru că la acest ceva e nevoie să te uiți, asta încerci
 să eviți străduindu-te să rezolvi gelozia ei
 și s-a creat acolo un joc, o dinamică de a activa răni de
 care să nu fiți conștienți
 dar pe care să aveți ocazia pentru că asta încearcă natura
 să facă.
 Natura încearcă întotdeauna să ne arate adevărul.
 Lucrul pe care le-am ascuns, întotdeauna natura le va sco
ate la suprafață.
 Orice este mucegăit pe dinăuntru se va reflecta la un
 moment dat la exterior.
 Asta este mersul naturii. Tot ce este ascuns se vrea văzut.
 Și atunci voi vă arătați lucruri altora dar fără să știți
 unde să puneți degetul și pe ce să puneți reflectorul.
 Și vi le arătați în mod inconscient.
 Tu stârnești în ea această durere pe care ați numit o gelo
zie, ea stârnește în tine acea durere pe care o numiți cum.
 Sau nu o numiți încă. Dar este o durere pe care ea o strâne
ște cu gelozia ei.
 În momentul în care voi puneți durerile astea pe masă și vă
 uitați la ele ca la durerea unor adoi copii
 căror ale e frică de a pierde părintele, este adevărul la
 suprafață și cumva se descârligă povestea asta,
 pentru că s-au cârdea niște cârligi emoționale ca să întreț
ină poveștile astea care au nevoie să fie spuse.
 În momentul în care sunt spuse, ele își pierd din putere.
 Poate că nu să le puteți spune din stadiu ăsta, cu explicaț
ia asta simplistă pe care o dau eu acum.
 Poate aveți nevoie de o explorare mai profundă, dar cu cât
 le scârligați de acolo,
 cu atât o să fie mai ușor și aveți șansa la o relație aut
entică.
 De altfel nu facem decat sa ne jucam jocuri de astia de cop
ii si sa ne aratam cu degetul, tu esti geloasa.
 Exact cum se face, cum se pun regule la vața scunselea.
 Uite, tu te duci si te ascunzi acolo, eu o sa numar pana la
 3, asa-si aici.
 Tu o sa fii geloasa, eu o sa te convin pe tine ca n-ai de
 ce sa fii geloasa, eu o sa ma prefac ca nu ma doare nimic,
 dar tu o să îmi stârnești și mie o durere, eu o să încerc
 să evit durerea asta.
 Da? Are sens?
 Sună absurd, poate, dar inconscient, fix așa se face,
 ca un joc de copii pe care îl jucăm iar și iar.
 O întrebare foarte bună de la Rares, dublată cu un mesaj în
 privat primit de mine,
 acum vreo săptămână acum, că o uitam pe WhatsApp,
 dar nu îl mai găsesc, o să-l dau din amintire, dar este un
 mesaj foarte sincer și vulnerabil.
 În primul rău, Rares încet ne întreabă,
 Ok, înțeleg, frica copilului mic de a-și pierde mama crează
 gelozie.
 Cum creștem acest copil interior?
 Asta e prima întrebare.
 Coroborat Vistiana cu o împărtășire foarte sinceră și
 vulnerabilă a unui bărbat,
 sincer, inteligent, foarte mișto ca om,
 care conștientizează că are o provocare ca să nu îi zic
 problemă,
 care a ajuns la mine din Facebook, m-a găsit pe Facebook și
 a rezonat cu stilul meu de a vorbi,
 și mi-a pus o întrebare pe care o să încerc să o replic din
 memorie,
 pentru că l-am și trimis către cineva la nivel de psioterap
ie,
 dar vreau perspectiva ta.
 și anume, de câte ori soția mea începe un proiect nou,
 într-o altă locație cu alt colegi, cu alt cerc social
 profesional,
 eu simt că înebunesc, pentru că simt că sunt șanse foarte
 mari să-mi pierd soția,
 înțeleg, aici a venit partea interesantă, înțeleg că e vor
ba despre mine ca bărbat,
 înțeleg că nu este productiv și nu este eficient, înțeleg
 că o sufoc și în același timp nu pot să nu mă abțin,
 să simt durere și posesivitate și tendința de a o ține pe
 loc,
 Deci, practic, risc s-o pierd din doua motive, ori din gelo
zie, că chiar se va confirma,
 ori pentru că eu voi sufocați suficient de mult și ea va
 constata că într-adevăr nu are cum să mergă mai departe.
 Deci, revenind la astazi două contexte. Întrebarea pe scurt
, cum creștem copilul interior atunci când avem puterea să
 recunoaștem că este într-adevăr o dură personală
 și nu e despre celălalt, e despre mine, bărbat femeie, cum
 fac să cresc în mine și ce e nevoie vistiana să cresc sau
 să vin de când în mine
 atunci când mă sesizești și mă obserț, sau pot să recunosc,
 că am ceva de vindecat.
 Da, apreciez și eu deschiderea asta și sinceritatea asta
 și claritatea cu care te uiți la lucrul ăsta.
 Știi că dădeam exemplu cu dentistul sau nu știu dacă am zis
, dar zic acum,
 dar cât te duci la dentist și zici, doar mă doare ceva,
 Omul ăla nu are cum să... va trebui să localizeze exact
 nervul, exact dincișorul care doare, știi?
 Așa și tu acum, pe tine nu știi ce te doare mai exact, știi
 că te doare, că-ți stârnește o durere chestia asta,
 dar nu știi exact unde e dintele, care e nervul ăla care do
are.
 Iar ca să vezi nervul ăla, exact, să te duci la țintă, ai
 nevoie să te uiți la tine, copil, bebeluș,
 Când te-a lăsat mama și-a plecat, poate chiar că plecea, o
 fi plecat la spital cu cine știe ce problema.
 Nu e vorba de a da vina pe mama sau de a nesupăra pe mama,
 că de multe ori oamenii se tem să se uite la rănile lor de
 abandon,
 pentru că le e teamă că se vor supăra pe părinți. Și atunci
 ca să nu mă supăr pe părinți și să nu îi vin,
 Vini o vățesc pe bieții de ei că nu știu ce au făcut și n-
au putut atunci, atunci aleg să nu mă mai uit deloc și să r
ămân eu cu rana aia nevăzută, ne clarificată, în veci ca să
 nu cumva să mă supăr pe ei.
 Astea e nevoie să fie echilibrate chestiile astea.
 Adică ne uităm la asta pentru că avem nevoie să descoperim
 nerv-ul ăla care doare.
 Avem nevoie să vedem exact ce-a durut ca să știu unde s-a
 stârnit, unde a fost durerea asta.
 Este un focar de durere acolo.
 și nu mă uit la asta ca să îmi reneg părinții sau ca să îmi
 văd să mă supăr pe ei, mă uit la asta ca să fiu conștient
 de durerea mea și ca să pot să mă ocup de ea.
 Și atunci am nevoie să mă uit atât cât pot să mi-amintesc
 și dacă nu pot să mi-amintesc,
 a fii bine să verific să între părinții și dacă nici nu mai
 pot să între părinții și chiar nu mai am acces de niciun
 fel la istoria mea,
 o să îmi rog intuiția să mă poarte către una adevăr cât se
 poate de clar,
 de imaginar cel puțin pentru că imaginația noastră știe mai
 mult decât știm cu mintea noastră conștientă.
 Să văd unde în copilăria mea am simțit puternic această ran
ă de abandon,
 de abandon această frică de pierdere.
 Dacă o simt acum și dacă se activează din temirce, e clar
 că ea a fost extrem de puternică și de periculoasă, perce
pută ca fie periculoasă, când eram mic.
 În momentul în care mă apropii, imaginar de copilașul acela
 și mă uit la el, poate, știi, asta e bine să fie făcută cu
 ghidaj, pentru că mintea mea încearcă să...
 încearcă să mintea noastră face bine ce face, încearcă să
 ne protejeze.
 Ca să nu intră în durerea aia pe care atunci am asociat-o
 cu moartea.
 Acum la fel as asocia o cu moartea, așa cum spui și tu, că
 îți vine să zis timp că mori,
 când e, da, deci e o durere foarte puternică.
 Și o percepem ca fiind periculoasă și ca să nu ne apropiem
 de acel pericol ne însoțiți,
 ne susținiți, punem o barieră și fie nu putem să ne uităm
 la copilul ăla,
 fie nu ne amintim, fie ne fugemintea in toate parțile, fie
 simțim că ne blocăm, că-nțepenim, că-nghețăm
 și s-a terminat toată experiența emoțională.
 Este greu să intrăm acolo singuri, pe bună dreptate, adică
 chiar e sănătos să fie așa.
 Sunt mecanisme de apărare sănătoase până la un moment dat,
 chiar dacă ne-și încurcă.
 Am avut nevoie de ele și probabil că încă mai avem.
 Și atunci s-ar putea să fie nevoie să intrăm acolo cu aj
utor,
 Dar atât cât îți pot să-ți spun despre proces,
 înfezi tu ce faci cu el, că nu are ce să dă uneze,
 ori te poți apropia, ori nu te poți apelezi la specialist,
 dar măcar să știi cam care ar fi traseul,
 ideea este că te uiți imancinar la acel copil,
 o să simți probabil, dacă îți dă voie, conștientul tău o să
 simți cum năvălește durerea peste tine,
 îți dai voie să o trăiești,
 O să-ți fie frică de ea, te omoară, dacă rămâne măcar un
 neuron activ în credința că nu mor și că știi că o să fie b
ine și că e de bine, e suficient.
 Si te uiti la ea, stai cu ea, respiri, te tavalesc pe jos,
 daca iti vine, iti dai voie sa intri in ea
 si imagineati ca esti fata in fata copilului ala, ce iti
 vine sa-i spui, ce iti vine sa faci, poate iti vine sa-l ie
i in brata, poate iti vine sa-l ati siguri.
 In momentul ala, cand o sa poti, in ritmul tau si la timpul
 tau, tu o sa devii parintele aceleui copil.
 O să-l iei la tine. El nu o să mai fie copilul soției tale,
 simbolic vorbind, ca ea să aibă grijă de el, exact cum ar
 fi avut nevoie să aibă grijă mama ta de tine.
 O să fii tu mama și tata pentru el, la un moment dat. Nu po
ți să grăbești lucrurile astea.
 Nu putem să grăbim lucrurile astea cum nu putem să grăbim
 un măr să se coapă sau o floare să înflorească.
 Da, e nevoie de...
 E bine să știm pe unde o luăm și în ce constă procesul,
 dar procesul ăsta trebuie să fie un proces natural de coac
ere.
 Și așa cum copilul ar fi avut nevoie de un ghid pentru creș
tere,
 s-ar putea ca și acum, până să poți să devitu părintele lui
,
 să ai nevoie de un părinte surogat care să îți inspire ace
astă capacitate de a fi părinte pentru propriul tău copil.
 pentru că noi, având acei părinți, partea noastră care are
 capacitatea să fie părinte,
 ghici ce? E formată după chipul și asemănarea părinților pe
 care i-am avut.
 Și s-ar putea să fie dur, s-ar putea să fie tot cu tendință
 de abandon,
 s-ar putea să fie înfricoșat, s-ar putea să fie la fel de
 speriat precum copilul.
 Și oricât am vrea să ne apropiem de copilul ăsta din cal
itate de părinte,
 părintele din noi este la fel ca părintele care n-a putut.
 Deci, dacă nici părintele din noi încă să nu poată.
 Deci, avem nevoie de un model de părinte care să poată să f
ie acolo cu durere, să ofere siguranță, încredere, suport
 și să procesăm, să inspirăm, să dobândim în noi, cum am dob
ândit limba maternă, fără să o învățăm cu pixul și cu creion
ul,
 nu s-a plantat în noi, avem nevoie să se planteze în noi un
 alt model de părinte care poate să ofere suport emoțional.
 Și care poate să crească emoțional un copil.
 Da? Și atunci o să avem capacitatea să ne ocupăm de copilul
 ăsta, dar în orice caz, poți să încerci, că nu ai ce să str
ici.
 Deci poți să încerci să îți imaginezi că ori de câte ori so
ția ta pleacă și te doare să vezi această durere ca pe o b
inecuvântare,
 pentru că iați de ție șansa să crești.
 Și imagineazăți că îl iei pe copilul ăsta,
 Rareș Pacheț, cred că-l cheamă, nu?
 Că îl iei pe Rareșul ăla mic, la piept,
 și spui, am eu grijă de tine.
 Iartă-mă că te-am lăsat singur până acum,
 sau că te-am dat în grija altor mamei,
 care n-au dat-o iarta, n-au rolul ăsta față de tine.
 Am eu grijă de tine.
 Da?
 Poți să exercize asta și vezi
 cum se simte pentru tine. Dacă nu simți mare lucru înseamnă
 că ai nevoie de un pod către starea asta, da?
 De opunte.
 Excellent, mulțumesc mult, Vistiana.
 Pentru că se repetă întrebarea asta, știu că într-un fel s-
a autorăspuns deja, dar vreau să fie clar pentru cine are ne
voie de garanție, certitudine și așa negru-palb.
 Este gelozia sub orice formă, oricând și în orice moment,
 un semn de iubire?
 O, nu!
 Nu, pentru că gelozia este frică.
 Nu înseamnă că dacă apare gelozie nu este și iubire.
 Dar frica nu e niciodată iubire.
 Da? Ia poate să alterneze cu iubirea.
 Și pentru că iubim, ni se face și frică. Dar nu le confund
ăm, nu sunt un așa-geași.
 Da? Pentru că te iubesc pe tine, mi se activează frica asta
 în relație cu tine.
 Dar nu e întotdeauna așa. Uneori ni se face frică și în
 relații în care nu iubim.
 Dar poate am fost atât de singur încât am nevoie să fiu un
 fiat de oricine.
 sau mi se activeaza rana de abandon, in temiri ce situatii
 cele mai stupide posibil.
 De exemplu, mi amintesc ca aveam vreo 20 de ani si mi s-a
 activat rana asta de abandon
 si am intrat intr-un atac de panica teribil, fiind fata-n f
ata cu o vanzatoare
 care i-am cerut sa mi-ar jade ceva de pe raft.
 Si atunci vanzatoarele se intorceau cu spatele si i-l luau
 de pe raft.
 In momentul in care vanzatoarea s-a intors cu spatele la
 mine,
 M-am simțit ca un copil mic abandonat, iar eu făcuse-mi
 contact cu vânzătoarea aia timp de câteva clipe.
 Dar inconscientul meu s-a atașat în alea câteva secunde, s-
a atașat de privirea vânzătoarei și când aia s-a întors cu
 spatele.
 De altfel este un exercițiu pe care, pentru că i-am văzut
 puterea în momentul ăla, deși atunci nu aveam nicio idee că
 voi fi o psivoterapeută cândva,
 dar a rămas puternic încorat în mine și l-am preluat, l-am
 păstrat.
 Și la workshop-uri l-am preda la modul ăsta, adică doi oam
eni care nu se cunosc,
 sau față în față, crează un minim contact vizual, se crează
 o legătură acolo ad hoc, da?
 Subtilă, inconscientă și păr mă la un semn, cineva, fără să
 se știe de dinainte ce se va întâmpla,
 crezi experiența asta dinainte,
 cineva se întoarce brus cu spatele.
 În momentul ăla, de obicei, majoritatea oamenilor
 care rămână aici, ghici ce?
 Încerc să plângă.
 Asta nu înseamnă că ăștia doi se iubeau.
 Nu apucaseră să dezvolte o relație de iubire.
 Atașamentul ăla se poate crea în ipostaze
 cele mai ciudate uneori.
 Puri simplu, te doare că pleacă cineva la care nici nu ții
 și nici nu te interesează bachia, nici nu îți place de el.
 Și te doare că pleacă.
 De altfel, sistemul școlar românesc, sau nu numai, că zice
am că noi suntem mai conștienți, dar și la noi se întâmplă
 din păcate,
 au felul ăsta de a așeza copii cu unul în spatele celuilalt
 și copiii care stau mai în spate privesc cefe.
 An de zile, zi de zi, ei privesc o ceafă sau mai multe cefe
 în fața lor.
 Asta aduce la nivel inconscient foarte multă durere pentru
 că tu vezi în spate,
 tu vezi pe cineva care e cu spatele la tine.
 Da? Poate nu îți dai seama pe moment.
 Nu, clar nu îți dai seama pe moment, dar în inconscient se
 registrează.
 Și copiii care au stat mai mult în spatele clastei au tend
ința de a dezvolta în timp rând mai mari de respingere sau
 rebeliune.
 Ori ești... da? Eu întotdeauna am stat în prima bancă, dar
 eram încă pățânat în mod... Uite, cum fac legătura?
 Tu știi că s-ar putea să-mi fi păstrat problema asta de
 vedere și ca să am motiv să stau în prima bancă?
 nu acceptam să stau nici în a doua bancă și întotdeauna sp
uneam,
 dar eu nu văd, așa cu mândrie, dar eu nu văd, eu am nevoie
 să stau în prima bancă.
 Deci, e posibil să-mi fi fabricat chiar sau să-mi fi ampl
ificat chiar, da.
 Eu am fost în ultima bancă, cred că majoritatea cu vârșito
are, ultima sau penultima,
 deci era una din două acolo și eram pus acolo constant pe b
aza înălțimii mele,
 nu eram vreun gică, cum asta, de 2 metri, dar eram un pic p
este și într-adevăr aveam
 Am înțeles să stau drept în bancă în un cocoșat, și atunci
 îl luam în vederea, deci era motiv rațional.
 Dar acum, când spui tu, am avut și am în continuare urme de
 rândere, spingere, dar nu foarte severi.
 Adică le gestionez cu umor, cu... le înțeleg, știu, devin
... nu le au personal.
 Dar rebeliunea, când ai menționat asta cu tendința de rebel
iune pentru că am fost...
 That's me! Adică...
 Face foarte mult senți și îți mulțumesc mult pentru asta.
 Vistiana, ca un corolar, ne întreabă cineva.
 Înțeleg că acolo unde există gelozie, e clar că nu există i
ubire.
 Mă refer în momentul ăla, că înțelegem că se alternează.
 Dar unde nu existe gelozie înseamnă că nu există iubire.
 Adică... sau există iubire dacă nu este gelozie, poate să
 nu existe gelozie și să însemne automat iubire.
 Știu răspunsul, vreau doar să-l dezvost un pic.
 Acum ideal, relațiile ar avea un atajament sigur, știi, așa
 la modul sănătos,
 relatie adult-adult ar fi pe baza unui atasament sigur.
 Ce inseamna atasament sigur?
 Inseamna ca ambii adulti au luat bine imprimire copilul
 interior,
 se simte in siguranta, fiecare in parte, se simte bine cu
 el
 si intra in relatie pentru impartasire, evolutie si comunic
are, contact, delicile vietii.
 În momentul în care tu intri în relație din ipostază asta,
 în cazul în care celălalt pleacă, tu rămâi același tu,
 te bucuri și mulțumești pentru ce-a fost și rămâi asta la
 modul ideal. Adică, spun acum povești din amintiri nemurito
are.
 Așa ar fi cică la modul ideal dacă nu am avea aceste râne
 atât de deschise.
 Pentru că dacă cineva îți dă o prăjitură și se termină prăj
itura sau vezi că are un tort și îți dă doar o felie,
 tu nu te superi că nu ți-a dat două felii sau ți-a dat două
 felii, dar de ce nu ți-a dat trei?
 Te bucuri, ești recunoscător, te bucuri de o felie și zici
 să rumânam, mă mulțumesc, sunt recunoscător pentru acea fel
ie.
 De ce la relații ar fi diferit și nu am spune mulțumesc
 pentru această felie?
 Un an din viață ai fost alături de mine.
 O lună, o zi, o oră, a fost minunat!
 Mănânc felia asta și mulțumesc pentru ea.
 De ce ne supărăm că nu ne-a dat încă o felie,
 sau că nu ne-a dat tot tortul, sau că nu ne-a dat încă un
 tort,
 sau că nu ne-a dat toate torturile din lume, da?
 Parcă oricât ar fi nu e suficient, ca și cum,
 Dacă cineva ne dă o felie, ca și cum s-ar angaja printr-un
 contract nevăzut, neștiut, ne scris, ne vorbit, să ne dea
 mai mult.
 Nu, să angaja nimeni ne dea mai mult.
 Da? Sigur, poate o să spuneți bine, dar de ce n-a zis că
 pleacă, știi? De ce a plecat inconstient?
 Pentru că suntem inconstienți, parte din noi. Avem o parte
 inconstientă și nu este atât de asumată relația.
 Uite, eu până aici am simțit să stau de aici încolo, nu mai
 vreau să stau, să plec și oricum ne-ar durea, nu?
 Și dacă o face atât de asumat, tot ne doare pentru că noi
 tot ne așteptăm să fie în cofelie și în cofelie și în cofel
ie.
 Nu avem capacitatea de de-sprindere cu ușurință și de rec
unoștință pentru ce-a fost.
 Noi avem așteptarea că dacă cineva ne-a dat o bucățică de
 tort să ne dea mai mult, mai mult, mai mult.
 Și asta arată că noi am intrat în relație din eul de copil
 care vrea să fie înfiat de cineva,
 nu din eul de adult care vrea să împărtășească o bucată de
 drum din drumul ăsta al vieții.
 Dar nu e nimeni și nimic de blamat aici.
 Suntem ce suntem, trăim ce trăim, simțim ce simțim.
 si totul este despre a ne-asuma lucrurile astea si de a v
edea cum crestem din ele.
 Dar nu inseamna ca daca ne iubeste trebuie sa fie gelozie
 sau ca daca nu este gelozie nu e iubire.
 Poate este iubire din zona asta matura in care ma uit cumva
 de deasupra la relația noastra, la acest proces,
 că îl înțeleg ca pe un puzzle complex și văd că dacă tu te
 depărtezi, drumul a fost atât.
 Și dacă tu te depărtezi și revii, ține de mine să văd cum v
reau să trăiesc tortul ăsta alături de tine.
 Îmi place cu, du-te vino asta, să am nevoie de mai multă
 stabilitate.
 Adică este ca un joc pe care îl crem împreună, ca un dans
 pe care îl crem împreună, și eu pot să-mi spun nevoile,
 regulile jocului și să crez ce vreau să crez acolo pentru
 mine.
 Dacă se poate cu tine bine, dacă nu cu altcineva.
 Nu e responsabilitatea ta, e responsabilitatea mea.
 Da? Când ne asumăm responsabilitatea, tortul ăsta devine
 cumva mai gestionabil.
 O să-mi permit să dau un exemplu personal, personal în sens
ul că din viața mea de adolescent, de la un bărbat care a f
ost în zona mea, în viața mea de adolescent, un fel de
 mentor, era un membru de familie, un bărbat pe care l-am
 modelat în multe direcții,
 și pe care l-am observat în niște circunstanțe, eu, adoleș
tec din nou, 16-17 ani învățând așa din mers despre viață,
 că nu se preda la școală, cum știm toți,
 am sesizat o atitudine pe care vreau să o descriu acum să î
mi spui tu, ca psihoterapeut la 20-30 de ani, nu, 20-un pic
 de ani distanță de atunci,
 pe care eu cumva am admirat-o, și nu știu dacă a fost core
ct sau nu, dar am permis să o dau pe tava acum.
 Acest barbat a avea descontext social în care ieșea cu soț
ia lui o soție foarte frumoasă, tânără,
 că erau ambit tineri la vremea respectivă, eu eram puștan,
 ei aveau 33-35-37 de ani, nu a însesizat niciodată la el v
reodată tendință de posesivitate sau jeleozie,
 ba dincontră aveau atitudine de amuzament relaxat și jucăuș
enie,
 când în context social, atentie din nou public, la distanță
 de el de 50-70 de metri, 80 de metri,
 că nu era mereu cu ea de lesă, ca să fiu așa metaforic,
 alți bărbați manifestau interes față de soția lui.
 El vedea că e jucăuș, o vedea, deci o crotea din vedere,
 era atent la mediu,
 dar de fiecare dată se distra, se juca, era amuzat sincer
 și relaxat și, bani mai mult, pentru că comunicau foarte
 deschis pe asta, se simțea flatat.
 Este asta un semn de... De fapt, nici nu vreau să-i induc r
ăspunsul. Dacă vrei să-mi spui tu cum o vezi tu ca femeie ps
ihoterapeut, ca atitudine a unui partener,
 pentru că, atenții, am văzut-o și la femei, ulterior cresc
ând și lucrând cu atatia oameni, am văzut și la femei aceast
ă atitudine de mă amuz, mă joc interesant,
 interesant sunflatată, când partenerul meu, sub o formă sau
 altă, atrage interesul și curiozitatea,
 nu vorbând de mai departe, a altor oameni. Cum o vestu ca
 psihoterapiu, Vistiană?
 În primul rând, când știm că împărtășirea din acea relație
 este mult mai profundă și că ceea ce ne leagă este dincolo
 de
 aparențele astea aici de joculețele astea de suprafață,
 te ține ceva mult mai și ai încredere, pentru că tu știi că
 noi doi ne plimbăm pe o punte,
 pe un drum creat de noi, la care alți oameni nu au acces.
 Ei poți să se joace în jurul tău, să se bucure de grădina
 pe care tu arăți.
 Eu mă bucur că se bucură și că într-adevăr mă simt flatată,
 înflatată că ești admirată.
 dar strada aia pe care, comuna pe care noi am construit-o,
 acolo nu intre nimeni.
 E ceva la care altii nu au acces.
 Si atunci noi stim ca pe noi asta ne leaga.
 Si stiu ca oamenii pot sa admire gradinata, dar nu pot sa
 intre in ea.
 Da? Este o siguranta pe care o dobandim in timp, in relatie
, poate chiar destul de repede de fapt,
 accesand nivele mai profunde de cunoastere.
 iar ca să accesăm aceste nivele mai profunde de cunoaștere,
 avem nevoie să le accesăm cu noi înșine, adică trebuie să
 ne cunoaștem pe noi.
 Când capacitatea mea de autocunoaștere este una bună,
 profundă, adâncă, mă cunosc pe mine,
 la nivel profund, la nivel subtil, o să pot să creez astfel
 de nivele de cunoaștere cu partenerul meu.
 Altfel, relația rămâne superficială, dacă eu cu mine am o
 relație superficială.
 și în relațiile superficiale, într-adevăr, e loc pentru or
icine.
 Dar când ajungem la un nivel profund, acolo știm că ce avem
 noi doi nu poate accesa nimeni.
 De-așa atunci asta îți dă un nivel de încredere în partener
i și în relație.
 Pe lângă asta, știi că persoana aia nu-ți aparține.
 Dacă vezi lucrurile de la un nivel mai înalt,
 suntem toți ca niște pion pe o tablă de șach în viața asta,
 și ne jucăm aici.
 Este o joacă, nimeni nu aparține, nimănui.
 Dacă am fost alături de tine, pe această bucată de drum,
 am împărtășit ce am împărtășit, ne-am îmbogățit,
 cât ne-am îmbogățit, pentru că în orice relație ne îmbogăț
im.
 Chiar și în acele relații așa zis toxice,
 Și spun așa zis toxice, pentru că în momentul în care le
 punem eticheta,
 asta este o lipsă de responsabilitate acolo din punctul meu
 de vedere.
 Numim relația toxică ca să nu văd cu ce particip eu la asta
.
 Achid că particip păstrând acea relație în viața mea,
 în loc să pun granițe mai sănătoase,
 în loc să... tot din ne-lipsă de autocunoaștere, vine.
 Dar chiar și acea relație pe noi ne îmbogățește.
 Orice relație este îmbogățitoare.
 Avem nevoie să vedem potențialul de îmbogățire al fiecărei
 relații,
 ca sa putem creste din ea.
 Si atunci cand ne asumam chestia asta,
 nu mai putem sa dam vina pe nimeni,
 nici ca vine, nici ca pleaca, nici pentru ce face.
 Totul are sens, totul este o joaca cu sens.
 Vedem cum se misca pionia pe tabla de shaw,
 vedem, suntem curiosi de directia in care merge jocul,
 dar nu ai pe cine sa te superi.
 Da, partea noastră de copil se supără, partea noastră de
 adult, de observator, de...
 Când ne uităm de la un nivel mai înalt deasupra lucrurilor,
 nu mai este despre a ne supăra, ci e despre ce avem de învă
țat.
 Absolut superb explicația și îți mulțumesc, Vistiana. Am
 vorbit până acum din perspectiva unui om gelos.
 Adică, să spunem, conștientizează sau nu, deja are cu ce să
 meargă mai departe ca să conștientizeze, dacă nu am făcut-o
 până acum, că este despre el.
 Însă aș vrea să privim un pic și din perspetiva unui part
ener care are un partener gelos, pe care nu poate să-l gest
ioneze,
 oricât ar vrea și că oricât ar înceca să duvedească că el-
ia nu este vinovat-vinovată de absolut niciun fel de infidel
itate.
 O să revenim și la infidelitatea un pic mai încolo.
 dar vreau acum să primim un pic de perspetivă a unui patr
ion care face tot ce poate,
 să confirme siguranța, să explice constant că nu este inf
idel, să dovedească constant că, nu știu,
 e percepție lucrurilor de care este acuzat sau slash acuzat
ă.
 Și mă uit aici la un mesaj în chat, cred că a fost în
 privat, dacă nu mai găsesc acum,
 unului bărbat care spunea, ba nu, a fost public, dar nu-l g
ăsesc, care spunea așa,
 Am fost, după nu știu câți ani de zile, am fost nevoit să
 renunț și să ies din relație, pentru că soția mea, slash i
ubita mea de atunci nu știu ce era, nu mai știu încă, caut
 mesajul, nu a putut să accepte faptul că eu sunt cu adevă
rat fidel și că nu sunt sub nicio formă genul de bărbat inf
idel.
 Cu alte cuvinte, a ieșit din relație, convinsă că eu sunt
 infidel, în realitate eu nefiind.
 Rezumat, sub formă de întrebare, Vistiană, cum putem să
 gestionăm nesiguranța, gelozia,
 nevoia de confirmare constantă și posesivitatea unui part
ener care trece prin provocarea asta,
 sub orice formă? Putem noi cu adevărat să facem ceva ca
 partener sau e doar munca și lupta lui?
 Ai pus foarte bine întrebarea, pentru că într-adevăr așa
 este văzut de obicei, cam asta este intenția,
 cum il asigur, cum il gestionez, ce fac in legatura cu el
 sau cu atitudinea lui ei.
 Din start, insa, este o intentie pierzatoare, pentru ca noi
 nu avem...
 Da, deci daca eu asum responsabilitatea asupra ce face vec
inul cu gradina lui,
 ramane in paragina si gradina mea si nici de gradina vecin
ului nu pot sa ma ocup.
 Atata timp cat am intentia asta, este clar ca si eu vreau
 sa fug de ceva din mine.
 Daca eu nu ma uit la mine si ma uit la cum pot sa-l asigur
 pe el, deci eu trebuie sa-l asigur pe partenerul meu ca
 sunt fidel,
 ca sa nu fie gelos pe mine, ca sa-mi fie mie bine.
 adică binele meu, starea mea de bine, depinde de felul în
 care mă vede partenerul meu,
 de felul în care el sau ea are încredere în mine.
 Ceea ce înseamnă că există o dependență și la mine.
 Și eu nu mă uit la mine personal, eu nu mă ocup de mine, ci
 mă ocup de el ca să-mi fie și mie bine.
 Dar știu că în povestea aceea cu raiul, când ajunge unul în
 rai și vede că acolo toți se hrănesc unii pe alții și le e
 bine.
 La un anumit nivel are sens, dar la alt nivel chestia asta
 arată doar o atitudine infantilă și dependentă,
 pentru că eu nu pot să mi-asum responsabilitatea pentru b
inele meu și pentru emoțiile mele,
 ci am nevoie să mă ocup în permanență de cineva ca să-mi f
ie și mie bine.
 E ca și cum aș fi bucătar și gătesc pentru tot satul, eu
 murind de foame,
 și aștept pe urmă ca fiecare să-mi dea și mie un pic din m
âncarea lor pe care eu am gătit-o,
 ca să pot și eu să nu mor de foame.
 Și o să devin un cercetor al satului când eu de fapt sunt
 bucătarul și aș fi putut să-mi gătesc mie.
 Eventual din preaplinul meu să pot să dau și la alții.
 Este o atitudine diferită, chiar dacă de din afară poate să
 vede la fel,
 dar intenția cu care vine din interior și tensiunea psihică
 cu care creăm atitudinea asta face diferența.
 Adică în momentul în care eu încerc să asigur pe soția mea
 să-i repar ei rănile de care nicia nu se ocupă,
 Nici eu nu sunt conștient și responsabil de rănile mele și
 doar încercăm să ne ocupăm unul de celălalt,
 dar oblojindu-ne rănii pe care nici măcar nu le vedem, pun
ând mai multe pansamente peste rănii pe care nu ni le asumăm
 și nu facem decât să ne acoperim mai mult de pansamente și
 să îngroașă stratul de bariere dintre noi.
 Este nevoie ca fiecare să devină conștient de el în sus.
 Am nevoie să văd ce stârnește în mine gelozia soției mele,
 de ce am eu nevoie, încercând, s-o asigur pe ea,
 pentru că toate asigurările astea nu funcționează.
 De ce... Mie îmi se pare foarte sănătoasă și foarte înțele
aptă vorba asta românească,
 de ce ți-e frică de a nu scapi.
 Și dacă vedem, știi, la nivel simplist, poate fie nervantă,
 pentru că dacă îmi spui că nu scab de ceva ce nu de care mi
-e frică,
 o să-mi fie și mai frică și atunci se creează așa un cer
 vicios.
 Dar dacă te uiți la substrat și te uiți ca lumea la ea și
 vezi,
 accept să vezi care este frica și cum se manifestă și ce po
ți să faci sănătos în privința asta,
 se desface un cerc vicios.
 Și singurul răspuns aici, de fapt, este autocunoașterea, ac
est proces de autocunoaștere pe care să-și la sume fiecare
 în parte.
 Adică întotdeauna când ne întrebăm ce pot să fac cu ala să,
 ce pot să fac cu celălalt ca să, cum să-l asigur să, cum să
-l gestionez pe el ca să,
 Ești din frică și de ce ți-e frică de a nu scapi?
 Adică la un moment dat o să se creeze o ruptură, inevitabil
.
 Și până la urmă chiar e bine să se creeze o ruptură, pentru
 că atrăind în stadiu ăsta de inconstiență
 duce până la urmă la rupturi interioare.
 Adică ne uităm la acele relații în care oamenii rămân mulți
 ani împreună,
 dacă sunt așa la nivelul ăsta de inconstiență, rămân mulți
 ani împreună,
 se crează acolo o relație de stabilitate, de obișnuită, de
 atașament, de durată,
 dar niciunul nu e fericit, pe urmă se și îmbolnăvesc,
 adică ori creștem împreună, ori mai bine o lăsăm altă, zic
 eu.
 Da?
 Repet, nu dețin adevărul universal la valabile, ci...
 ...ci vorbesc din experiența și din realizările mele.
 Acuma, că se potrivească, nu se potrivească, eu așa zic.
 că decât o relație inconstientă de durată,
 mai bine una...
 Conștientă, dar valorosă pe termen mediu, chiar dacă nu
 permanent.
 Care mă ducărțește, oricum nu știu cât de durată o să...
 Care e durată? Adică nu o să știu niciodată durată.
 Doar la spăștul vieții o să mă uit în urmă și o să zic,
 asta a durată.
 În momentul ăsta n-am de unde să știu cât o să dureze.
 Dar ce știu, iese că este un vehicul pentru creșterea noast
ră a fiecăruia.
 Vistiana, pentru că ne apropiem ușor, încă nu e cazul, dar
 ușor de un termen limit,
 așa nume de aproape două ore, mai avem până acolo, dar îmi
 place mie să anticipez.
 Da-ți o tanidarea ta, am nevoie de ahoria!
 Și pentru că vreau să nu ratăm spațiu pentru subiecte care
 sunt și mai tabu,
 pentru că mie nu îmi place să mergem pe ceva, așa cum s-au
 obișnuit cei care mă cunosc din grupul nostru,
 nu îmi place să merg pe ceva confortabil, elegant și frumos
, ci îmi place să zgâlții așa măscuțele sociale,
 Vreau să-ți ridic o întrebare la care majoritatea probabil
 că o să zică, da, vreau să-l ascult, dar nu o să recunoască
.
 Și anume, Vistiana, cum menegeriem infidelitatea?
 Ce este infidelitatea?
 În primul rând, din perspectiva ta ca psihoterapeut și din
 experiența ta de a lungul timpului cu clienții tăi,
 după care voi reveni cu câteva întrebări, atât cât îmi
 permiti, pe managementul infidelității atunci când apare
 sau pe întrebări legate de ce este cu adevărat infidelitate
a din perspectiva celor care vin către tine.
 Deocamdată, ce crezi tu despre asta, ce poți să ne spui des
pre asta de oriunde vrei tu să începi?
 Ca să știm ce e infidelitatea, ar fi bine să stabilim ce
 este fidelitatea.
 Și nu s-o stabilim noi acum, ci fiecare cuplu-n parte se
 stabilească în perioada cât mai încă o perioadă cât mai în
cipientă.
 Sau atunci când apare subiectul pe masă, că nu ne-am dat se
ama de asta timp de 20 de ani și abia acum ne dăm seama că a
 rămas o zonă blurată în relație și că apar problemele pe
 tema asta.
 și poate nu s-a negociat încă, deși de obicei lucrurile a
stea se negociază tacit în timp,
 dar dacă a rămas o zonă gri, neclarificată, e bine să fie
 clarificată oricând.
 Ce înseamnă pentru fiecare în partea fidelitatea?
 Pentru unu înseamnă să nu te uiți în stânga și în dreapta,
 pentru altcineva înseamnă să nu te culci cu cineva.
 Poți să te săruți, poți să te îmbrățișezi, pentru altcineva
 poate să însemne poți să te culci,
 dar nu stiu ce.
 Exagerezul.
 Da, nu exagerez.
 Ca pana unul sunt cupluri si cupluri.
 Si fiecare, am dat exemple extreme ca sa se vada ca nu
 exista o regula generala despre fidelitate.
 Si fiecare cuplu are nevoie sa-si gaseasca spatiu de fidel
itate.
 Spatiu acceptat de comun acord.
 Ideal, ar fi sa fie acceptat de comun acord.
 sau chiar dacă există diferențe, să ne știm aceste diferenț
e și să fim de acord cu ele.
 Poate tu vrei să nu mă uit în stânga și-n dreapta și dacă
 pentru mine este confortabil o să fiu de acord cu asta
 sau nu o să fiu de acord cu asta și negociem.
 Unul o să mă uit în stânga și-n dreapta, dar nu o să mă pup
 cu ei.
 Trebuie să existe o negociere ca să creăm spații de fidel
itate în relație.
 Că altfel vorbim despre cai verzi pe pereți.
 Dacă nu am stabilit ce înseamnă fidelitatea, eu o să cred,
 cum spuneam, le uităm în Dex, definiția mea despre fidel
itate fiind una și definiția ta alta, eu o să mă cred,
 consider pe mine foarte fidelă prin faptul că nu m-am cul
cat cu ei, doar m-am sutarutat cu alți bărbați.
 Și pentru tine e o infidelitate crasă și te simți strădat,
 iar eu nu am făcut nimic greșit. Pentru că nu am fost inf
idelă.
 Deci, acum repet, am dat exemple extreme ca să fie clar că
 avem nevoie de același vocabular și de același cadru de reg
u-l acceptat în acord.
 Și dacă îmi dai voie și îmi permiste-o frumos, în primul r
ând până ajunge la acest cadru în care, cum ai spus tu, e
 excelent.
 Și le spuneam acum în weekend, am avut un curs în București
 cu niște oameni frumosi și le spuneam exact vorbind despre
 tema relației de cuplu.
 În cuplul cel mai rar lucru care se întâmplă, este punea pe
 masă, pe față, a propriilor convingeri și slash atentie sem
nificații pe care le dăm cuvintele.
 Pentru că le spuneam eu și ai precizași tu foarte bine, d
acă cuvintele în DEX înseamnă ceva, în capul nostru nu înse
amnă același lucru.
 Noi înțelegem lucruri diferite prin cuvinte identice pe
 care le vedem în DEX.
 Și ce vreau să sublimez, este că până să ajungem la acest f
apt foarte fain și matur, cred eu,
 de a pune pe față semnificații și cuvinte, avem nevoie să
 învățăm să comunicăm.
 Ori, dragilor, în cuplu, mai ales când vine vorba de subie
cte tabu, gelozie, infidelitate, posesivitate, nevoi chiar,
 așteptări, ca să fiu și mai sincer,
 comunicarea nu există, există vorbitul. Cu alte cuvinte,
 dugul noi adus salariul. Nu știu, înventez acum și îl exag
erez în mod intențional.
 dar comunicarea, adică de la suflet la suflet, vulnerabilă,
 legat de valori, legat de semnificații, legat de ce cred eu
, legat de nevoi, dacă vrei, într-un cuplu, chiar și în et
apa și în perioada de fluturi, pe care o știm și o cunoaștem
 cu toții, nu există.
 și din nefericire, vă spun din experiență și personală și
 educată,
 și Vistiana poate să mă contrazică dacă simte diferit,
 nu există niciune etapă mai mature în care a trebuit să
 apară,
 pentru că noi în relații de cuplu avem tendința, nu-i așa,
 Vistiana,
 să rămânem în măști în cuplu, nu în autenticul nostru,
 care, atât de văr, ar trebui să... știm că l-avem potențial
, dar nu l-accesăm,
 datorită a ceea ce am discutat până acum, râni, nevoi ascun
se, inconstiente,
 pilot automat al relației, cum le zic eu, și așa mai depart
e.
 Vistiana, revin la tine. Putem să gestionăm emoționări...
 Reformulez. De ce este atât de... e la fileu aici, în cetă
 hașurată.
 De ce este atât de importantă garanția fiderității sexuale
 și dacă este cu adevărat doar despre asta,
 atunci când ne doare sau când ne este frică că ea să se înt
âmple? Evident am și un corolar, dar după ce îmi detalieze
 un pic.
 Reformulez întrebarea ta, să văd dacă am înțeles-o bine, de
 ce este importantă garanția fidelității sexuale
 sau atât de greu de gestionat când i-a apare.
 Pentru majoritatea este importantă, există și o categorie
 pentru care nu e importantă sau de comun acord sau deschid
ere și în zona asta.
 Pentru majoritatea este importantă pentru că de obicei ac
olo este gradul cel mai mare de intimitate.
 Este actul, gestul prin care noi ne cumva semnăm un
 contract subtil de angajament unul față de celălalt.
 Cel puțin așa este văzut sau așa este simțit în plan intim.
 pentru unii oameni nu înseamnă asta și de aici iarăși por
nesc multe dezacorduri și multă suferință pleacă de aici,
 pentru că pentru cineva este o joacă, pentru altcineva este
 un act sacru de uniune cu cineva.
 Și dacă nu s-a stabilit treaba asta înainte și s-a rămas pe
 nivele atât de diferite,
 unul se joacă și unul se leagă puternic, îți dai seama că
 pe urmă este cu durere cel puțin de o parte.
 Acum, cred eu că pentru femei este o semnificație și mai
 puternică de legătură atunci când primim un bărbat în spați
ul nostru atât de intim.
 considerăm că am devenit unușa celălalt, considerăm că este
 bărbatul nostru, că suntem femeia lui
 și de asta de multe ori apar dezechilibre și dezacorduri în
că de la început
 pentru că femeia nu realizează rolul important pe care nu
 realizează de multe ori și conștient.
 Cumva corpul nostru știa asta, dar nu realizăm conștient ce
 act important facem noi
 prin această predare a corpului nostru și credem sau credem
 că dacă noi facem legătura asta așa,
 și bărbatul funcționează la fel.
 Dar nu este la fel, sau cel puțin, nu pentru toți, și
 pentru unii bărbați nu înseamnă asta și avem nevoie să gest
ionăm mai conștient treaba asta.
 Acum tu ai spus că e mare lucru să putem să comunicăm des
pre nevoile noastre, despre valorile noastre, despre și asta
 ține de valorile și de nevoile noastre,
 numai că pentru a le putea comunica, este nevoie să le cuno
aștem.
 Poate că nu ar fi atât de grea comunicarea.
 Comunicarea nu e doar verbală, comunicarea e și din privire
.
 Dacă eu știu valoarea mea și știu valoarea actului sexual
 pentru mine și știu cât de important e pentru mine și cum m
ă leagă el de un bărbat și în ce stadiu al relației aș vrea
 să aduc acest grad de intimitate.
 Dacă eu cunosc bine valoarea asta, nici măcar n-am nevoie
 să o spun. O comunic în multe feluri, o comunic corporal, o
 comunic prin privire, o comunic din gesturi.
 Deci comunicarea este un act foarte complex pe care poate
 nici măcar nu e mânsai să le învăț neapărat.
 Poți să învăți niște reguli de comunicare și o să îmi pr
inde foarte bine să învăți niște principii de comunicare săn
ătoasă
 în care eu să îmi asum, să vorbesc despre mine, să vorbesc
 pro-activ și nu la modul trecut ai făcut, nu știu ce trebu
ia să faci,
 și să spun nevoile și să comunic către viitor, către a
 construi și nu către a adârma.
 Sunt foarte bune niște principii de comunicare, dar în mare
 parte comunicarea se întâmplă și de la sine cumva sănătos
 când eu îmi cunosc aceste valori și aceste nevoi interioare
, când mă cunosc cât mai bine, la un nivel cât mai profund.
 Perfect, îți mulțumesc frumos și apreciez.
 Și corolarul acestei întrebări, de unde mi-a venit și ideea
 întrebării,
 este că un bărbat încet în privat, nu o să-i dau numele că
 mi-a scris în privat,
 mi-a zis cum fac să gestionez teama de infidelitate și
 senzația constantă de gelozie
 și posesivitatea soției mele, în condițiile în care noi nu
 mai avem raportul sexual de câțiva ani
 din alegerea ei, pentru că refuză și terapeutul din câte mi
-a menționat,
 în același timp constant mă acuză și mi interzice ca nu cum
va să mă duc în altă parte, în altă relație.
 Ăsta e imbargou din punctul meu de vedere și este cumva așa
 ca să folosesc umorul incorrect.
 Dar totuși, cum facem să gestionăm și de ce este atât de
 mare nevoie de garanție de fidelitate sexuală
 în condiție care noi, ca partneri, nu mai suntem disponib
ili, nu vrem, nu putem sau din orice fel de motiv
 nu se poate comunica din punct de vrei intim și sexual.
 valabil și femei și bărbat, sau în acest situație astea mi-
a ajuns din nefericire la urechi,
 din mai multe perspective, inclusiv femenile, inclusiv
 masculine.
 De unde ne văd asta din nou? Știu că e vorba de intimitate
 și înțeleg asta,
 dar cum facem să gestionăm dacă suntem în situația cursant
ului, colegului care ne-a pus această întrebare?
 Aici chiar mai ce să gestionezi.
 Aici este un joc creat cu niște reguli ne-economice pentru
 ambi parteneri,
 un joc ale cărui reguli nu le înțelegem, le-am creat inc
onstient.
 Ne-am legat cu niste sfori unii de alții care ne strâng și
 ne freacă,
 niste sfori aspre care ne rănesc și ne constrâng libertatea
 și puterea personală,
 și doar rămânem legați în sforile alea, în chinjile astea,
 pentru că, inconstient, există niște benefici.
 Poate că așa am trăit legat în sfor toată viața și nu știu
 să trăiesc liber și mi-e frică de libertate.
 Poate că nu știu că există și-o altfel de viață din colo de
 aceste sfori.
 Poate că sforile astea îmi încrează o stare de siguranță și
 nu vreau să...
 și mi-e frică să le dau drumul.
 Răspunsul este dacă se dorește căutarea a cine sunt eu.
 Cine sunt eu, ce mă ține aici, care sunt nevoile mele și v
reau eu să încep să mă cunosc pe mine?
 pentru ca in momentul asta, eu nu ma cunosc pe mine, accept
 sa traiesc intr-o relatie constrangatoare, pentru ca imi ad
uce niste beneficii de asemenea pe care nu le cunosc.
 Poate singurul beneficiu este ca pot sa ma plinc de asta si
 am un subiect de discutat si pot sa ma simt cumva important
, bine, eu doar aberez acum, zic, poate, poate, poate.
 Poate, poate, necunoscând exact ce se întâmplă acolo, doar
 aduc hipoteze, da?
 Dar este întotdeauna într-un joc din ăsta există niște cost
uri și niște benefici.
 Întotdeauna există benefici.
 Beneficiile alea ar putea fi foarte mici în comparație cu
 costurile.
 Dar pentru beneficiile alea atât de mici cât niște pastiluț
e fără de care eu nu pot să trăiesc
 și pe care nu știu să mi le iau altfel din viață,
 rămână acolo cu costurile alea uriașe, da?
 Ca și cum aș fi în deșert.
 Și pentru un milion de euro,
 primesc o cănuță cu apă, un păhărel cu apă.
 E, când sunt în deșert, asta merită, contează.
 Nu mai contează banii, contează păhăruții ola cu apă.
 Așa e și într-o astfel de relație.
 Dacă eu, păhăruții ola de apă, nu știu unde să mi le iau
 din altă parte,
 o să stau acolo, unde sunt costuri uriașe,
 dar este vital acel păhăruț de apă.
 Deci o să rămână acolo în sforile alea în continuare.
 Singurul răspuns este începerea unui proces de autocunoașt
ere.
 Cine sunt eu? Ce caut aici? Care sunt beneficiile mele?
 Care sunt dorințele mele de viață dincolo de asta? Există
 viață dincolo de asta?
 Vreau să existe viață dincolo de asta? Vreau să descopăr?
 Da? Poate exista izvoare pe langa mine.
 Tone de bidoane de apa.
 Si eu stau aici si platesc cu viata pentru un paharut de
 apa.
 Ce ma constringe sa fac asta?
 Ce mi-a limitat perceptia sa nu mai vad nici care-i in jur
 si sa vad doar paharutul de apa?
 Exista niste conditionari puternici acolo.
 Nu avem cum sa raspundem aici
 cum sa gestionez, pentru ca asa ceva nu e gestionabil.
 Cum se gestioneze? E ca și când ai spune
 Bă vezi că mă zgântă-ne un pic sfoara asta aici, da?
 Deci eu sunt prinț acum în mii de sfori, mă zgârie toate
 și mă rănesc de nu se poate, dar una parca mă zgârie
 un pic mai tare, zic ori ia mișcă-și tu un pic sfoara asta,
 mai un pic mai
 un centimetru mai sus sau mai jos, ca asta mă zgârie un pic
 mai tare
 și tu o mișci pe aia și zici gata, a ok, ok, acum mi-e mult
 mai bine, da?
 Dar nu încurajez așa ceva
 Îți zic cine ești tu
 Și dacă rămâi cu asta, deocamdată e destul.
 Excellent. Întrebare de la cineva din cet care îmi place
 foarte mult cum a formulat-o,
 o să încerc să adaptez eu la ce avem nevoie, și anume, dacă
 poți, Vistiana, să ne dai câteva la nivel de bullet point
 și fără să facem un manuscris din asta, nevoi psihologice
 sau fizice, dar alea-s mai ușor de numit,
 nevoi psihologice ale partenerilor în cuplu, bărbat, femeie
.
 Adică să putem să facem așa, uite, ca în general, în mare,
 psihologice au nevoie bărbații,
 în general, în mare, ce au nevoie femeile și, evident, ca
 să te provoc până la capăt, corolarul.
 Și anume, ce nu înțeleg bărbații despre femei în cuplu, ce
 nu înțeleg femeile despre bărbați în cuplu?
 Toți avem nevoie să fim văzuți, iubiți, acceptați.
 Toți avem nevoie de asta. Respectați.
 Acuma,
 ideea e că din păcate există acest cerc vicioscă.
 Dacă noi, toată copilăria am mâncat pâine cu ceapă,
 noi nu știm să căutăm altceva, o să căutăm tot pâine cu ce
apă.
 Nu zic că nu e bună pâina cu ceapă.
 Dar nu știm că există și ciorbă și brânză și roșii.
 Și atunci rămânem la acel
 festin sărac, sărăcăcios
 de a căuta exact ce știm că există.
 Și toți avem nevoie de lucrurile astea,
 dar nici nu putem să le dăm,
 dacă nu știm să le facem noi cu noi.
 Adică până când nu...
 De aia zic că e un cel vicios,
 pentru că noi știm să ne iubim pe noi
 atât cât am fost iubiți de părinți.
 De la 1 la 10 să zicem că am rămas la etajul 2,
 la nota 2, da?
 Și noi pe urmă căutăm, pe principiu pâine cu ceapă, căutăm
 pe cineva să ne iubească de nota 2.
 Noi ca să învățăm să ne iubim de nota 10.
 Am avea nevoie să ne iubească cineva de nota 10 ca să învăț
ăm și noi cum se face asta cu noi.
 Ca așa din cer, din soară, e un pic mai greu de învățat.
 Și atunci vrem pe cineva să ne iubească mai mult, dar noi
 nu știm să căutăm pe cineva care să ne iubească mai mult,
 pentru că nu am experimentat asta niciodată.
 Și de aia zic că aici este un cer vicios în care ne învâr
tim toată lumea, toată societatea.
 este greu de ieși din el și totuși cum se face? Mai ciupe-n
 un pic din stânga, mai ciupe-n un pic din dreapta, mai
 ajustăm un pic încolo, mai ajustăm un pic încolo și ușor-uș
or creștem.
 Ne mai uităm la, ne întrebăm, dar ce înseamnă iubirea
 pentru mine, cum se manifestă iubirea pentru mine?
 Dar oare ce există dincolo de pâine cu ceapă?
 Sau lucrând cu cineva în terapie, într-un proces sistematic
, asumat,
 saptămână de saptămână, dacă nu știu să-i zic acum,
 perseverent și regulat.
 Experimentăm iubirea, pentru că în psihoterapie e musai să
 fie vorba și despre iubire.
 și experimentăm iubirea la cote mai înalte și atunci ne des
chidem către mai multe alimente pe masa noastră, nu doar pâ
ine cu ceapă.
 Dar asta este nevoia tuturor, să ne simțim iubiți, accepta
ți, văzuți, înțelești, auziți, respectați, oglindiți.
 Da, oglindiți suntem oricum, că dacă ne oglindește nivelul
 2 de iubire, dacă suntem la nivelul 2, partenerul ne ogl
indește musai.
 Deci întotdeauna o să intrăm pe același nivel. Dacă nu este
 la nota 2, la nivelul 2, întotdeauna vom găsi un partener
 la nivelul 1-2, 1-2-3 maxim, deci diferențe mici,
 dar nu o să intre niciodată în relație 1 care se iubește pe
 el de nota 2 cu 1 care se iubește pe el de nota 10. Asta nu
 se întâmple sau de nota 7-8.
 Deci întotdeauna există o glindă în parteneriat, dar nevo
ile astea sunt cu bullet point. Văzut, iubit, acceptat,
 respectat, auzit, înțeles.
 Perfect, îți mulțumesc!
 Ce nu știu bărbați despre femei și ce nu știu femeile des
pre bărbați?
 În primul rând, cred că ce ne lipsește, grav ne lipsește, c
unoașterea asta despre echilibrul dintre energia masculină
 și energia feminină.
 Pentru că femeile au fost rănite mulți ani, pe urmă s-a
 creat o inversare de roluri în care femeile au vrut să-și
 ia puterea,
 dar au luat-o după legea pendulului, până să-i creează ech
ilibru, se duce așa din perete în perete, zbam, zbam.
 Și așa ne-am dus și noi ca civilizație, ca omenirea.
 de la femeia victimă, rănită de puterea barbatului, care nu
 știa să gestioneze puterea și venea barbar
 către sensibilitatea femei și rănea fără voia lui, pentru
 că bărbații de fapt biologic sunt programați
 să facă femeia fericită, să o îngrijească, să o protejeze.
 Există o programare a barbatului în sensului ăsta
 de a proteja femeia. Dar știi, chiar și protecția asta, d
acă tu nu ești conștient de puterea ta și îl iei pe unul să
 îl protejezi,
 ei ruptuase le protejându-l, da? Uneori este întâmplat așa
 bașca și faptul că și bărbații au rănile lor și s-a perturb
at programarea biologică de multe ori.
 Dar dorind să ne luăm puterea înapoi, ca în cântecul ăla, I
 can buy myself flowers, le fac eu pe toate pentru mine, du
ceți-vă undeva, voi bărbații,
 ne-am luat puterea înapoi negând sau uitând sau renegând
 capacitățile noastre feminine.
 Credem acum din ce în ce mai mult într-o egalitate între
 sex, o egalitate greșit înțeleasă,
 pentru că una este să avem egalitate în sala de vot și alta
 este să avem egalitate când suntem unul față în față cu cel
ălalt,
 acolo unde nu avem cum să avem egalitate, pentru că dacă am
 avea amândoi organe sexuale egale nu s-ar mai întâmpla nim
ic.
 Deci acolo exista un spatiu care se inmoaie si primeste si
 un obiect care se intareste si vine.
 Si intra. Deci asta nu pot fi si nu trebuie sa fie egale.
 Daca energiile astea devin egale, cum ziceam, nu se mai int
ampla nimic.
 Si atunci, pe principiul organelor sexuale, acelasi princip
iu este in energia feminina si energia masculina.
 Femeia, capacitatea de... feminitatea înseamnă relaxare,
 primire, deschidere.
 Noi suntem ghizi în planul emoțional și bărbatul este ghid
 în planul mental acțional
 și acolo e nevoie de o altfel de forță și de asumare despre
 a da, a face, a conduce.
 Și aici s-ar putea să stârnească, de multe ori asta stârneș
te controverse,
 pentru că confundăm a primi și a ne lăsa ghidate, confundăm
 cu slăbiciunea din care vin
 femeile de dinaintea noastra
 si se activeaza frica
 si spunem, dar noi suntem mai destepte decat barbatii si
 mai capabile
 e fireza, ii conducem noi pe ei
 dar atunci
 cum spunem, daca inversam
 functiile organelor sexuale
 si ala masculin se inmoaie
 si ala feminin se intareste
 unii unea nu se mai intampla
 si aici mi se pare ca este nevoie de cunoastere
 pentru a repune lucrurile la locul lor
 în mod armonios, adică să împletim sensibilitatea femei cu
 forța conștienței pe care o dobândim din ce în ce mai mult
 și să devenim feminine în mod conștient și asumat și nu fem
inine din slăbiciune și din frică și din neputință.
 Mi-e ridicat la filău și îți mulțumesc, Vistiană, următo
area întrebare, care evident să adresează ambelor genuri, am
belor sexe.
 Și anume, una prima întrebare este masculinitatea, și anume
 matură, mă nefer, versus feminitatea, matură, senzuală,
 vindecătoare blândă,
 se învață sau se primește din oficiul anășterei și prin ur
mare doar pentru că m-am născut în genul feminin sunt femeie
 sau știu să fiu femeie
 și pentru că m-am născut în genul masculin, automat sunt bă
rbat și știu să fiu bărbat.
 Sau e un alt proces acolo care ne face cu adevărat bărbați
 sau femei.
 Dacă te-ai născut în România, automat o să vorbești româneș
te. Dacă te-ai născut în Japoni, o să vorbești japoneză.
 Dacă te-ai născut într-o familie în care se vorbea sănătos
 limba feminin masculin, atunci nu mai ai. Ai primit-o
 automat. Ești binecuvântat.
 ai...buna ziua si un praz verde.
 Ai primit, da?
 Ai fost...s-au plantat sanatos in tine.
 Acum eu nu cunosc pe nimeni din pacate, din categoria asta.
 Asa ca avem nevoie sa invatam aceasta limba
 si partea buna este ca se poate invata.
 Da? Nu am primit la nastere japoneza,
 dar poti sa invati cu pixul, cu hartia,
 explorând, exersând, mai greșesc, dar cel puțin îmi propun
 să fac această învățare.
 Pentru că altfel înseamnă să vorbesc toată viața o limbă, a
șa cum i s-a plantat ea,
 de către niște părinți care s-au străduit și ei, și au fă
cut și ei explorarea lor,
 dar au făcut o explorare neconștientizată, neasumată, că nu
 existau mijloace pe vremea aia,
 ca sa explorezi constient si asumat.
 Si atunci, explorarea lor a fost
 haotica si stangace si n-au descoperit
 mare lucru. Si ne-au predat
 o limba vorbita prost.
 Da? O romaneasca patareasca
 ca sa fac asa o analogie cu limba vorbita.
 Si am nevoie sa o reinvat.
 Pentru ca imi doresc o viata mai buna, imi doresc
 relatii, cel putin, mi-am deschis
 deschis conștiența către faptul că există relații de o altă
 natură,
 ceea ce este fantastic, pentru că dacă n-aștii că există
 altceva în afare de ceapă cu pâine,
 nu fac decât să caut ceapă cu pâine toată viața, dar faptul
 că eu am aflat că există atâta lucruri
 de care să mă bucur pe lumea asta, încep să caut și da, se
 învață.
 Cu alte cuvinte, ca să rezum așa, îmi place mi se fi mai
 direct.
 Îmi place asta, am reprezentător.
 Și anume, dragilor, noi învățăm să fim bărbați ca bărbați
 de la bărbații care ne-au educat pe noi, indiferent că ne
 convine sau nu, în mare parte devenim bărbații care ne-au
 educat pe noi,
 respectiv, dragi femei, oricât de senzoare și frumoase și
 fit ați fi, deveniți în mare parte sau nu deveniți, potenț
ialul pe care îl aveți,
 ca femei în funcție de femele care vă au educat pe voi.
 soluția pe care am găsit-o eu la momentul imaturității mele
 adoleștientine
 și pe care acum o practic și o predau, este admirația către
 femei,
 dacă ești femeie și bărbat, dacă ești bărbat, pe care tu,
 să spunem așa,
 să iei ca standard sau model, evident sănătoși și maturi.
 Vă mai zic eu în cursuri uneori și acum așa e...
 iarăși și Vistianei cum lucrăm noi, devenim bărbații și fem
eile pe care îi admirăm,
 pentru că nici un bărbat pe care eu cel puțin l-am admirat
 până acum nu a fost
 și nu este cine este doar prin forțe proprii, toți ne ridic
ăm, la ce mi-e să spun, pe umerii celorlalți care sunt în fa
ța noastră și ne educă.
 Cu alte cuvinte, admiră femei frumoase, senzuale și măture,
 admiră bărbați femei, bărbați maturi și vindecați emoțional
i,
 care sunt din ce în ce mai deși, întâlniți mai rar în
 societatea, dar deși din ce în ce mai deși în ultima vreme,
 și îți garantez că se poate.
 Nu am fost de acord și îți mulțumesc că ai confirmat asta
 cu faptul că sunt bărbat doar pentru că sunt genul masculin
 și sunt femei,
 doar pentru că am sâni.
 Nu cred asta.
 Cred că e nevoie pe lângă educație
 și îți mulțumesc că ai confirmat asta
 și ai făcut asta și anterior
 de multă vindecare și procese de creștere interioară.
 Mai avem o trebară legată de infidelitate
 și scuze-mă că...
 În fapt, ai de spune tu că nu vreau să te întrărug.
 Simță să-l adaug ceva la acestei salineuri
 despre a admira.
 Știi, dacă am avut, o să mai raportez un pic la metafor
 asta cu pâine și cu ceapă,
 dacă am avut doar pâine și ceapă,
 o să văd alimente de care nu să știu că se mănâncă
 sau nu să știu că sunt gustoase.
 Și o să admir tot ceea ce cunosc, o să admir tot femei care
 castrează bărbați
 și o să le consider ca fiind puternice și grozave.
 Da? Adică e nevoie de preînvățare și pentru admirare.
 Și învățăm și prin admirație, dar învățăm și ce să admirăm.
 Complet de acord de asta am și menționat matur la ambele
 situații.
 Cum știi ce e maturitatea aia, ești? Cum ajungem să ne dăm
 seama. Dar tot așa, e un proces de explorare,
 vedem oameni care ne inspiră încredere, auzi în povești.
 Nu, ok.
 Ne întreabă Vlad aici o întrebare pertinentă, dar cred că
 am atins într-un folsă altu și în alte întâlniri,
 dar vreau să o ridicăm și întâlnirea cu tine și anume,
 Ce părere ai despre ideea în care bărbatul este cel care
 trebuie să susțină din punct de vedere material cuplul?
 Asta nu înseamnă că femeia să-n lucreze, dar venitul trebu
ie să fie semnificativă mare în zona bărbatului.
 Nu-i așa? Te întrebe pe tine, Vistiana. Acum...
 Da. Acum, eu sunt adeptă a acestor principii mai vechi care
 au stat la baza familiei,
 și anume bărbatul curta o femeie consistent, o perioadă mai
 lungă în care ei se cunoșteau.
 Între timp el construia o casă, pe urmă o lua și o trecea
 pragul, el era capul familiei, el întreținea familia.
 Consider că dacă în acele relații a existat multă suferință
 și acolo,
 Nu este din cauza acestui model, ci este din cauza rănilor
 pe care și ei le aveau, dar consider că modelul era unul să
nătos.
 La ce s-a trecut acum că facem jumate-jumate și că suntem
 parteneri de colegi de cameră sau chiar inversări de...
 Bine, pentru unii oameni funcționează așa. Acum depinde și
 ce ne dorim, ce înseamnă să funcționeze pentru fiecare, ce
 standard de avem și către ce ne îndreptăm.
 Că nimic nu e bun sau rău în sine. Totul este cu un scop
 pentru creșterea noastră. Fie că e intenționat și asumat, f
ie că e neintenționat și inconscient, tot cu scopul de creșt
ere este.
 Așa că uneori și lucrurile aranjate aparent prost sau din
 perspectiva mea prost,
 ele de fapt sunt aranjate bine în contextul ăla și pentru
 nevoile acelui moment și pentru nevoile acelui cuplu.
 Deci, pot să zic doar părerea mea personală, dacă ar fi să
 mă raportez la această dinamică sănătoasă masculin-feminin,
 consider că este sănătos, e percepția mea, că este sănătos
 ca bărbatul să creeze acest spațiu de siguranță, de stabil
itate,
 cumva să fie agentul falic în relația, acest stâl.
 Da? Și femeia vine cu energia de aer, să zic așa, de învălu
ire, de...
 Vezi, când vorbesc despre asta, deja m-am înmuiat, ca și
 cum n-aș fi s-o pună în cuvinte,
 ci mai degrabă aș vrea s-o transmit...
 Și voiam și eu să susțin, și anume și eu, să știiți, dragil
or, dar v-am mai spus asta la un an tăntăin,
 N-am vrut să influențez răspunsul Vistianei și eu sunt ad
eptul ăsta.
 Din punctul meu de vedere, așa am fost educat,
 deci nu e o alegere, așa am primit-o la rândul meu ca model
,
 dar mă simt confortabil cu convingerea asta,
 că este o convingere pe normă, utilă și eficientă pentru
 mine ca bărbat.
 Din punctul meu de vedere, psihologic, bărbatul într-un cu
plu este responsabil cu siguranța
 cuplului și a familiei,
 mai ales în societatea noastră capitalistă,
 asta începe de la siguranța financiară.
 Deci, de punctul meu de vedere, vreau să susțin pe cel al V
istianei,
 Nu înseamnă că e cel corect sau eficient, doar funcționează
 pentru noi.
 Vistiana, există viață de cuplu matură, eficientă, împlin
itoare, în ciuda unuia sau mai multe situații de infidel
itate?
 Depinde care este nivelul de conștiență al relației. Sigur
 că într-o relație cu un nivel mai nal de conștiență,
 probabil că nu mai apar astfel de...dar și dacă apar,
 pentru că oricât de conștiență există părți inconstiente
 din noi.
 Și chiar mă amuzam cu prietenele mele.
 Văd, noi și la 80 de ani tot o să mai creștem, tot o să ne
 mai găsim părți inconstiente din noi,
 și o să mai discutăm, și o să mai dezbatem, și o să mai pl
ângem, și o să mai...
 Și probabil că da.
 Da? Deci probabil că atât timp cât există viață există creș
tere,
 Deci există încă aspecte immature din noi, dar dacă există
 aspecte suficient de mature, care pot să vadă jocul de deas
upra,
 putem să vedem pentru ce am avut noi nevoie de acele săgeți
, cum ziceam la început, de strânsul de mână care mi-a strân
it acea rană, care sunt beneficile,
 cu ce a construit asta etape de creștere în viața noastră
 și dacă vedem prăjitura de acolo, dacă vedem nutrienții din
 chestia aia,
 nu prăjitura, ci chestia amară, dacă vedem nutrienții din
 chestia amară
 și transformăm asta în etape de creștere, în strepte pentru
 relația noastră și pentru noi,
 ca oameni, pentru noi ca persoane,
 E posibil ca lucrurile care ne-au rănit să devină etape
 importante pentru noi, pentru care ulterior chiar să fim
 recunoscători, chiar dacă nu îi spunem, bă, Băule, mulțumes
c că m-ai înșelat, glumesc acum, dar chiar dacă nu ne ducem
 la el să-i spunem, dragul meu, mulțumesc că m-ai înșelat,
 pentru că, deși, na, și nici asta nu este exclus, dar cel
 puțin putem să mulțumim divinității că lucrurile s-au așez
at așa cum s-au așezat, pentru binele nostru mai înalt,
 Putem să ne mulțumim nouă că am putut să integram asta în
 ființa noastră și că lucrurile au fost exact așa cum trebu
iau să fie,
 dar într-adevăr asta presupune o maturizare personală și o
 creștere consistentă în care să realizez că, nu știu,
 Conștiența asta, viața asta, e mult mai mult decât micile
 drame pe care îl trăim și că toate lucrurile au un rost în
 sine, au un rol important în jocul ăsta.
 Da, și să te bucuri de jocul ăsta cu toate obstacolele și
 cu toate săgețile care au venit spre tine și să vezi potenț
ialul din fiecare săgeartă care a venit și să îi dai voie să
 te crească și să te modeleze
 și să te bucur de ceea ce s-a modelat în tine, ca o statuie
 de Michelangelo.
 Statuia urlă, au, mă doare, stai că mă ciobesc, mă ciopleș,
 mă nu știu ce.
 Și pe urmă, wow, ce afrodita. Am zis, bine, afrodita a fost
 scultată de Michelangelo,
 să nu fac o gafă de cultură persoană.
 Ai nimerit și autorul și statuia, nu știu dacă e legătură
 între ei, dar...
 Bine, am devenit o statuie superbă datorita celui scultor.
 Nu zic că Sculptorul a fost soțul care m-a tot înșelați.
 Sculptorul a fost divinitatea care l-a trimis pe acest soț
 în viața mea,
 cu toate săgețile, cu toate daltele care au săpat în mine,
 dacă eu m-am lăsat modelată și săpată către acea statuie.
 Pentru că nu ține firește de el.
 El a vine cu Dalta, dar ține de mine cum mă l-a scultată și
 cum preiau aceste lovituri și le transform în trepte de c
unoaștere și de creștere.
 Și în cazul ăsta, da, atunci nu mai este vorba despre inf
idelitate. Este vorba despre infidelitate, dar nu mai e des
pre asta.
 Este despre ce mi s-a trimis mie sub formă de provocări ca
 eu să cresc.
 Putea să nu fie asta, putea să fie altceva. Întotdeauna e
 ceva.
 Putea să nu fie asta, puteam să mi se dea un cancer, doamne
 fereste,
 ca eu să-mi învăț lecția acceptării și a prezenței și a iub
irii de sine.
 Și e despre îmbrățișa aceste provocări.
 Mulțumesc, Visiana. Și, în final, o întrebare de finețe, ca
 să zic așa.
 au trecut peste 2 ori de când te avem ca invitați.
 Să mulțumesc mult pentru răbdare și conțin toată de fain
 explicat.
 O ultimă întrebare, mai sunt multe dar nu mai avem timp și
 vreme,
 și vreau să închidem cu asta.
 Și anume, atunci când viața unuia dintre parteneri,
 eu am cunoscut ambele variante,
 dar când viața unuia dintre parteneri
 se învârte mai mult sau mai puțin constant permanent
 în jurul vieții celuilalt.
 Și anume, nu sunt fericit decât dacă el i-ai cu mine,
 sunt fericit decat daca el ia face asta.
 Sau, corolarul, sunt constant ingrijorat
 ca el ia sa nu pateasca ceva, ca doamne-i fereste ce o sa
 simt eu.
 In relatii de genul asta exista iubire
 sau este altceva atunci cand viata mea se invarte in jurul
 celuilalt?
 Este iubire, dar este iubirea de copil.
 Este iubirea copilului care si iubeste parintele
 si are nevoie de el ca sa il creasca,
 ca sa il ingrijeasca, sa il tina in siguranta.
 Acum sigur că, așa cum spuneam, majoritatea relațiilor le
 facem din zona asta sau cel puțin și din zona asta.
 Ideal e, poate nu o să putem elimina niciodată zona asta și
 nici nu e vorba să o eliminăm.
 Ideea e doar să fim conștienți de cât în relația aducem din
 partea noastră de copil,
 cât din partea noastră de părinte față de celălalt și cât
 din partea noastră de la adult la adult.
 Pentru ca atunci cand aduc partea asta de copil sau de par
inte in mod asumat si constient,
 ea devine asa ca astea area si piperul sau ca niste stafide
 in fursecuri, niste delici ale relatiei.
 Dar cand ele sunt aduse in mod inconsient si sunt baza
 relatiei, e ca si cum mai pune un copil de 2 ani la carma
 unui vapor.
 Oricat ar fi el de dragalas, dar nu-l las sa conduca
 Titanicul,
 Așa că, la fel ca într-o relație, relația fiind vaporul, be
belușii ăștia, copilașii ăștia pe care noi aducem în relație
 sunt delicioși.
 Da, trebuie să vedem unde e rolul, unde e locul, nu îi pun
em la cârmă, da?
 Doar îi lăsăm să se joace pe punte, în siguranță.
 Și... Iar am uitat întrebarea...
 Întrebarea era dacă am tendința ca viața mea să se învârtă
 doar în jurul partenerului.
 Dacă el e prezent, e prezent, e prezent, e prezent, e pre
zent, e prezent, e prezent, e prezent, e prezent, e prezent,
 e prezent, e prezent, e prezent, e prezent, e prezent, e
 prezent, e prezent, e prezent, e prezent, e prezent, e pre
zent, e prezent, e prezent, e prezent, e prezent, e prezent,
 e prezent, e prezent, e prezent, e prezent, e prezent, e
 prezent, e prezent, e prezent, e prezent, e prezent, e pre
zent, e prezent, e prezent, e prezent, e prezent, e prezent,
 e prezent, e prezent, e prezent, e prezent, e prezent, e
 prezent, e prezent, e prezent, e prezent, e prezent, e pre
zent, e prezent,
 si exista iubire pe nivelul de copil-copil, de joaca, de eu
 am nevoie, tu ai nevoie,
 vedem care cine cat si ea, dar fara sa exista un schimb mat
ur de a pune pe masaj, de a clarifica cum ne...
 De aia si apar de multe ori conflicte in relatiile astea.
 Da? Ne iubim maxim, dar ne ciocnim des.
 Pentru ca nevoile mele de copil se ciocnesc cu nevoile tale
 de copil
 si nu e niciun adult in camera.
 Ne iubim! Nu zic ca nu ne iubim, dar lipseste adultul din
 camera, care sa aiba grija de copii.
 Excellent! Uite, ne intreaba Eugenia, nu cumva asta este
 dependenta mai mult decat iubire?
 Da, dar si independenta este iubire.
 Vistiana, doar 2 ore și 6 minute. Suntem foarte frumos
 pentru răbdare.
 Suntem frumos pentru răbdare. M-am simțit excelent.
 Suntem frumos pentru răbdare. M-am simțit excelent.
 Suntem frumos pentru răbdare. M-am simțit excelent.
 Suntem frumos pentru răbdare. M-am simțit excelent.
 Suntem frumos pentru răbdare. M-am simțit excelent.
 Suntem frumos pentru răbdare. M-am simțit excelent.
 Suntem frumos pentru răbdare. M-am simțit excelent.
 Suntem frumos pentru răbdare. M-am simțit excelent.
 care au trebuit să plece pentru că pregătiri de paște, vac
anță de mâini în colu-n colă,
 mi-au scris că nu poată să mai stea în seara asta, dar și a
 dorit foarte mult să te mai vadă la noi
 în comunitate și în viitor.
 Cum are drag, cum are drag, Fiegru.
 Ne întreabă și te rog să menționezi tu unde te pot găsi o
amenii care vor să ia legătura cu tine,
 să scriie, să te întrebe sau să participe la evenimentele
 tale,
 unde te găsesc pentru mai multe informații.
 Mulțumesc, apreciez. Am acest nume, cadou, ușor de găsit,
 da, Vistiana,
 Dacă e pus pe internet, mă găsești cu toate datele de
 contact, Facebook, număr de telefon, WhatsApp, orice.
 Cu mare drag primesc, răspund la mesaje și anunț pe
 Facebook când am evenimente sau...
 Sau evenimente.
 Ne întreabă, ne zice Emilia, ca să știi că nu este doar de
 la mine feedbackul ăsta.
 Este minunată doamna Vistiana, mi se pare cea mai bună inv
itat de până acum.
 Și Vistiana, să știi, e o competiție grea.
 Faptul că ai fost numită ce am bună invitat de până acum
 este un mega feedback, crede-mă, nu este întâmplătură,
 pentru că nu ești primul.
 Încoată, îți mulțumesc mult că ai fost toată de noi, a fost
 o onoare și o plăcere să ne jucăm împreună în seară asta cu
 informații de psihologie
 și te așteptăm și altădată te îmbrățișesc cu drag.
 Mulțumesc din suflet. Vă pup, vă îmbrățișesc pe toți și să
 fie de folos tot ce s-am vorbit azi de aici.
 Iar cu voi, dragilor, vă salut, vă îmbărțieșteți, ne vedem
 după Sărbătorile Pascale, vă anunț că și noi, începând de m
âine, eu, Marius, fratele meu, echipa noastră plecam în vac
anță pentru aproximativ 8 sau 9 zile.
 O să primi și un email pe tema asta de la noi, astfel încât
 dacă aveți nevoie de orice fel de sprijin de la noi legat
 de conturi sau ce mai știu eu ce, din păcate doar după vac
anță vom face asta, pentru că luăm o pauză bine meritată.
 Vă urez sărbători, Pascale, așa cum vă le doriți voi, în
 primul rând.
 Eu mi le doresc cu liniște în minte și pace în suflet să le
 ai și tu fix la fel, dacă așa ți le dorești.
 Cu odihnă și cu cei mai importanti pentru tine, familia,
 copiii, cu plimbări, cu ce alești tu, să ne revedem cu bine
 după Paște.
 Vă pup, vă îmbățeșez, vă iubesc, să ne vedem cu bine, v-am
 pupat!
 Muzica
 Pitoyable
 Tu noi te ilusio veziu'
 In bici minable
 Tu plumbandi in braza incunuta
 Ca tu crezi sa-ti aridati
 Poreu' fiicii, ce se maude
 Pentru un dimineat
 Pentru un felic salu
 Ce-i tu aveai de moarte
 Un felic de macho
 Că tu aveai găsit-o
 Un pic de scot
 A qui t'ai dat-o
 Că nu-i făcut-o
 Când ați găsit-o
 E făcut
 Că t'a găsit-o în rând
 În oară improbabilă
 Că nu-i găsit-o în tine
 În un fel de mișe
 Că nu-i găsit-o în tine
 La un pov de diable
 Pleare
 Tu ne faci plore
 Tu vivi in tine
 Si asta te plore
 Pleare
 Tu ne faci plore
 Cei fili de danse
 Fata este terminata
 Pitoi diable
 Tu noi te ilusiei pierdute, in bici foarte minate
 Tu plori in brații de cunui, ca nu credești că ești un alb
ine
 Un ureșit care se mori, pentru un poftar diable
 Muzica
 Vă mulțumesc frumos pentru vizionare!
