 Bun, bun, bun, bun, bun, bine ați revenit!
 Modulul 4-Z1, partea 2, înainte de prânz.
 Cât dintre voi v-ați așezat în același loc în care ați fost
 în prima parte? Mâna sus.
 Cu sinceritate, nu vă schimb, doar v-ați să vă fac...Mulț
umesc.
 Perfect. Super. Lasă-vă răjeala. Fii atent.
 Fii atent. Că tot suntem la strategii, că azi suntem mâinii
 despre strategii și modelare.
 În câte direcții domeniului și momenti din viața ta îți do
rești o rețetate diferită în timp ce urmezi aceeași strateg
ie?
 Mulțumesc! Are sens? Nu trebuie să vă redicați, nu e despre
 asta.
 Vreau doar să vă puneți întrebarea ce îmi doresc eu diferit
 să obțin, să am, să fiu, să pot, să trăiesc în C-X domeniul
 Poate să fie personal, profesional, emoțional, spiritual.
 În timp ce nu-mi schimb strategia.
 E o întrebare pe care te inviti să o cântărești.
 Notează, nunotează, răspundă-te o treaba ta.
 Pentru că, dragilor, nu glumesc.
 Mă întorc un pic înapoi la practitioner.
 Practicinul a fost, si l-am preda si asa il predau si asa
 il gandesc, eu,
 despre asumarea de responsabilitatea rezultatului pe care
 noi le avem in viata noastra
 si despre schimbarea lor constienta.
 Asta asa gandesc eu practicinul, pentru mine.
 Master-ul e despre cum fac să decid conștient intenționat
 strategia mea psihologică, nu exterioară.
 La practicii nu a fost exterioară.
 Obiective, pași...
 La Master e despre interioară.
 strategia mea interioară, psihologică, mentală, cum vrei tu
 să-i spui, mentală, cum vrei tu
 de a obține rezultate.
 Pentru că
 și de aia zic că mă reîntorc, sănătate, la practitioneră.
 Tot ce ai tu în viața ta în momentul ăsta, tot sănătate.
 Inclusiv sănătate.
 În mare parte, nu mereu, uneori nu e de așa, dar în mare
 parte, inclusiv sănătatea, relațiile, banii, titlu, cercu
 social,
 admirația sau dușmănia pe care o au alții către tine,
 este un rezultat al strategiilor conștiente sau inconsci
ente pe care tu le rulezi zilnic,
 strategii care se concretizează în decizii
 pe care tu le iei,
 conștient sau inconstient,
 decizii care îți aduc comportamente și, după aia, rezultate
.
 Majoritatea covârșitoare a celor care vin spre dezvoltare
 personală vor să schimbe două lucruri.
 Majoritate.
 Rezultatele exterioare m-am săturat să
 sau m-am săturat de el, ea, alții znebuni.
 Și doi emoții, stări emoționale.
 Deci vor să schimbe rezultate sau emoții,
 nu mai vreau să mă simt într-un fel, sau vreau să obțin alt
ceva.
 Când află că în spatele fiecarei rezultate extern sau perso
ane cu care lucru,
 inclusiv din punct de vedere emoțional în spatele fiecarei
 emoții,
 este o strategie psihologica inconstientă
 sau conștientizată, dar neschimbată,
 că e altă nuanță, știu ce fac, doar nu schimb, pentru că mi
-e frică să schimb,
 că dacă se întâmplă ceva mai rău.
 Sau amând să schimb, că e greu.
 În momentul ăla
 sunt puși în fața unei decizii.
 Continui
 să mă prefac că nu știu cum aduc rezultatele astea în viața
 mea,
 și minătatele Dumnezeu, karma, o viață anterioară, blestem
ul, gaia, cine vrei tu,
 sau îmi asum responsabilitatea rezultatelor mele emoționale
 sau externe concrete,
 și mă uit înapoi înspre sursa acestora și anume strategiile
.
 Fiecare strategie de rezultat pe care noi o urmăm,
 pe baza care ia luam niste decizii, pe baza care decizii ne
 facem isi de comportamente,
 fiecare astfel de strategie este psihologica la inceput.
 Este interna, e in mintea noastra.
 ulterior devine externă, pas concret, vorbesc cu, sun pe, d
acă nu asta, atunci asta.
 Asta e strategie externă.
 Însă la început, început, început, începutului, în special
 în direcția unor rezultate abstracte,
 somn profund, relații de cuplu, carizmă, admirație, emoții,
 strategiile sunt psihologice.
 Adică cum gândesc îmi dă un rezultat.
 În special în direcția celor abstracte.
 Și acum doar ca să recapitulăm. Știu că știți, dar
 vreau să fie
 capcoadă clar.
 Vorbeam despre rezultate.
 Da.
 Comportament.
 Emoții.
 reprezentări mentală, i-am zis eu gând sau gând, e fix ac
elași lucru.
 Stimul extern.
 Ține mintea tău la lumea asta, da?
 Toate rezultatele noastre sunt date de reacția noastră la
 un stimul extern.
 Punct.
 Dar fiți atenti ce se întâmplă interesant.
 Repetând constant anumite strategii, obținând constant anum
ite rezultate,
 acest rezultat
 poate să ajungă să fie stimul extern
 ca parte din strategia unor alte rezultate.
 Dacă se întâmplă ceva în viața mea,
 ăla este un nou început, că eu o să rulez alte rezultate,
 alte strategii.
 Are sens?
 Ca dovadă,
 Că tot ce obținem în viața noastră este mai întâi psih
ologic.
 Tot ce obținem în viața noastră, mai întâi, este decis psih
ologic.
 Pentru că, uite, să dau un exemplu.
 Stimul extern.
 Cuplul. Da? Cuplul.
 Stimul extern.
 Zice el ceva sau ea. Nu știu ce. Alegeți voi.
 Representarea mentală despre ce zice el sau eu. Dați-mi
 exemplu.
 Nu, rău. Atenție, ceva mai puțin. Hey, bă.
 Exagerezi. Representarea mentală. Iar începe.
 Da sau nu? Poți să am gândul ăsta?
 Frate, iar începe. Da, mai... Știi? Ce o să simt?
 Prustare, anxietate, furie, reprimată, da? Cum o să mă
 comport?
 La fel, că nu știu să fiu inautentic, congruent.
 O să transmit non-verbal, comportamentul aici, ce vă aduc
 aminte, este verbal-non-verbal.
 O să transmit, mai ducă și în...
 rezultatul care o să fie?
 Conflict, da?
 Rezultatul de conflict
 devine nouul stimul extern la care mă raportez relația mea
 cu persoana respectivă
 și pentru că am conflict cu persoana, voi gândi ce?
 Încep să gândesc. Are sens? Esizați.
 Buc? Exact. E încerc vicios.
 De asta vin și vă spun, rezultatele pe care noi le avem în
 viața noastră, la început, sunt datorită unei strategii ps
ihologice,
 rulate automat pe care noi o conștientizăm.
 Pentru că, ghici ce?
 Asta e strategie de aici până la rezultat. Deci, de aici, p
ână la rezultat, este strategie.
 Și este NLP, vă spuneam, adevărat.
 Problema cu strategiile
 este că pot fi conștiente, știu ce fac,
 știu de ce fac, știu direcția, anticipez riscurile, anticip
ez ce poate să meargă prost.
 E bine să ai cât mai multe strategii conștiente
 pe care să le alegi.
 A doua nuanță.
 Există strategii conștiente care îți obțin ceea ce tu nu v
rei să obții,
 adică ești conștient de ce faci ca să obții ce nu vrei să
 ai.
 Dar nu schimbi strategia.
 E tot conștientă strategia, dar nu intervisă o schimb.
 Are sens pentru cineva de ce vorbesc.
 Deci nu e din greșeară rezultat. Tu știi exact ce faci, gre
șit sau ineficient.
 Dar nu schimbi strategia.
 Hai să vedem motive pentru care de ce nu schimăm strategia,
 deși nu ne place ce obținem.
 Comfort,
 obișnuință, bravă, condiționare,
 este mai tânită decât vă dați seama.
 Frică, nu știu dacă fac ceva și e mai rău.
 Rău cu rău, dar
 burba de românului, da?
 Insuficiente resurse, foarte bun răspuns, nu simt că pot
 să schimb ceva. Nu știu altfel și nu știu cum pot altfel.
 Frica, de rezultat, o diferică care poate să fie mai rău
 decât ală care o obțin eu.
 Vă mai zic una care nu vă convine.
 Orgoliu.
 De ce eu?
 Dar nu vreau, să schimb de el.
 Da, bun, asta m-a râs.
 Nu mă refer în cuplu. Noi știm de multe ori că a răspund
 într-un fel anume partenerului de cuplu va genera jihad.
 Noi știm asta.
 Și o facem oricum. Da sau nu?
 De ce?
 De ce orgul? De ce să fac eu difiri? Lasă-mă să facă, să
 vadă și el cum e.
 De ce nu?
 Fiți atenți!
 Ca să vă dovedesc.
 Vă ziceam mai devreme, în spatele fiecarei rezultate,
 este o strategie conștientă sau inconstientă.
 Revin imediat la nuanța al altă.
 Furia, mă! Cât dintre voi vă înfuriați?
 Mâna sus, mâna jos.
 Cât dintre voi trăiți frustrarea?
 Zilnică sau în relații constant?
 Mulțumesc, mâna jos.
 Știți ce este furia și frustrarea?
 Diferența între așteptările tale inconstiente
 inconstiente si realitate.
 Si nici macar asta, e mai subtil de data ta,
 este semnificatia pe care o dai tu,
 diferenta dintre asteptariile tale inconstiente si real
itate.
 Semnificatia pe care o dai,
 creaza furie si frustrare sau alt rezultat.
 Cand cineva din viata ta, partner de cuplu, copil,
 chef, prieten, coleg, don't know,
 Se comportă într-un mod în care ție, nu-ți convine și tu te
-nfuri instantaneu, ai trecut direct la rezultatul emoțional
 fără să conștientizezi strategia.
 Hai să te conștientez în strategia.
 El vorbește într-un fel. El, ia.
 Are o zi proastă. Pune cine o fi.
 Coleg, relație de cuplu, copil, șef, prieten.
 Are o zi proastă. E treaba lui. El este stimul extern
 pentru mine.
 faptul că el vorbește într-un mod greșit,
 din punctul al comunicării eficiente.
 Da, exagerează, vorbește arrogant, poate anuntor nepotrivit
,
 poate cuvinte nepotrivite suntem de acord cu asta.
 E obligatoriu pentru mine să fie cu disconfort?
 Nu.
 Nu e obligatoriu.
 Pentru că, altfel, atunci stimul extern ar da direct rezult
atul.
 Adică, în funcție de ce se întâmplă, ar fi rezultatul
 garantat.
 Pentru că unii oameni trec prin același tip de stimuri și
 obțin rezultate diferite,
 înseamnă că între timp să întâmplă ceva diferit la ei.
 Are sens?
 Revenim.
 El iar vorbește
 greșit, am zis, da? Din până la comunicării eficiente.
 Reprezentare mentală.
 Iar începe.
 Iar cum? Iar nu mă respectă.
 Bă, dar
 fix asta i-ai găsit?
 Altă variantă.
 De ce tu ai voie să ții, și eu nu?
 În capul tău zici toate astea, fără să...
 E asta că ții arăt tuții.
 Sau...
 ia uite la ce mă așteptam eu și ce face el.
 Asta e inconstientă.
 Tu te aștepti la ceva, el i-a face altceva,
 și, de fără...
 șocul între realitatea și realitatea,
 și șocul între realitate și așteptările tale îți dă cu...
 și apar o reacție defensivă. Da sau nu?
 Care va da o emoție corelată,
 care te va face potenere să te comporti într-un mod
 care te va da un rezultat. Poftim strategia de furie și
 frustrarea.
 Are sens?
 Revenim. Vă spuneam că strategiile pot fi conștiente.
 Știi ce faci? De ce faci?
 Și de obicei aici, când este o strategie conștientă aleasă,
 de foarte multe ore știi flexibil să o adaptezi din mers,
 pentru că știi că e posibil să schimbe, să afli o informaț
ie și e bine să te adaptuezi.
 Nuanța a doua e strategie conștientă de care știi că o faci
 greșit, dar nu o schimbi.
 Și aici, atenții, este un citat foarte interesant.
 Când știi ce trebuie să schimbi și nu o faci, alege.
 Când știi ce trebuie să schimbi și nu o faci, de fapt, ale
ge.
 Nu e din greșeală, nu e blestem, nu e karma, e alegere.
 Iar oamenilor nu le place să le spui, să le aduce aminte că
 e de fapt o alegere. Pentru că asta înseamnă ce?
 responsabilitate, bravă, Chris.
 Iar oamenilor care sunt pe pilot automat,
 care 99% din societate și din glob,
 nu ne place să nu știți asemenea responsabilitatea,
 pentru că vine cu
 confruntare,
 ai putea să faci diferit și nu faci,
 vine cu efort de a schimba, vine cu vulnerabilitate.
 Nu ne place asta, ca psihologia noastră.
 Nu e o vină.
 Dar e nevoie să conștientizăm că nu ne place asta.
 Revenim.
 A treia variantă.
 Deci conștientizată.
 Strategie conștientizată.
 Matură, flexibilă, la adaptare.
 Strategie conștientizată că ceva nu faci bine, dar nu o sch
imbi.
 Că nu poți, că nu vrei, că ți-e frică. Am vorbit deja.
 Adică nu-ți asum responsabilitatea.
 A treia variantă. Strategie inconscientă.
 Nu știu cum fac.
 Dar repet tipare.
 Apățe cineva în viața lui să repetă tipare?
 Cum țineți?
 De persoane, de rezultate, de emoții, de...
 Bă, iar frațe, parcă zici că-ți blestemat.
 Nu boss.
 Ai o strategie extrem de eficientă în a fi ineficientă în
 obținerea rezultatului.
 V-am dat cu bigodict?
 Nu e prima oară, știu.
 Ai o strategie extrem de eficientă în a fi ineficientă, în
 a obține rezultatele pe care îți-l dorești tu,
 și este extrem de eficientă în a obține ceea ce nu îți dore
ști tu.
 Dar e tot o strategie.
 Exact.
 Ba dumm, țî.
 Întrebarea pentru voi, nu pentru mine.
 Ce faci, cum faci să menții ceea ce nu vrei în viața ta?
 De multe ori ne schimbând nimic.
 Dar, latente, inclusiv ne schimbând nimic, am o strategie
 în cap ca să nu schimb nimic.
 Găsesc scuze, amân, mă victimizez, deleg.
 Și rezultatul e că nu schimb nimic.
 Dar totul strategiei am în cap.
 Și atunci întrebarea e pentru voi, pentru cine are curaj.
 Gândește-te la ceva ce nu-ți place, nu vrei, nu suporti în
 viața ta și e de mult timp,
 nu e apărută de lună,
 Și-n treaba-te cum fac eu să mențin asta în viața mea.
 Cum contribui eu, nu alții, la a menține asta în viața mea?
 Și dați voie să scrii mâna. Ai un minut.
 Acum.
 Vreau doar să încep, nu vreau să termin.
 Vreau doar să încep ca să rămână bucăle deschise pentru t
ine.
 Cum fac să mențin ceea ce mă plâng că nu vreau să existe în
 viața mea?
 Mă plâng intern sau extern? Nu te poate nu știi nimeni.
 Cum fac eu să mențin asta?
 Vă mai dau o întrebare.
 Dacă ar fi să învăț pe cineva
 cum să facă ce fac eu greșit,
 în viața mea.
 Ce-l aș învăța?
 Și începe să scrie.
 Da, scrie.
 Vreau doar să încep. Te las un minut, un minut jumate, nu v
reau să finalizezi, vreau doar să vezi direcția.
 Ce ar trebui să facă cineva care să aibă fix rezultatul de
 care tu te plânge?
 De unde ar începe?
 Ce ar trebui să nu schimbe cineva din viața lui ca cyber,
 ce te plânși tu?
 Că ai.
 Un mânăs un minut.
 Să începem cu o rețetă de apă de apă de apă de apă de apă
 de apă de apă de apă de apă de apă de apă de apă de apă de
 apă de apă de apă de apă de apă de apă de apă de apă de apă
 de apă de apă de apă de apă de apă de apă de apă de apă de
 apă de apă de apă de apă de apă de apă de apă de apă de apă
 de apă de apă de apă de apă de apă de apă de apă de apă de
 apă de apă de apă de apă de apă de apă de apă de apă de apă
 de apă de apă de apă de apă de apă de apă de apă de apă de
 apă de apă de apă de apă de apă de
 După cât de repede vă fuge mâna majorității dintre voi,
 sunteți foarte buni la a-i explica.
 Doar vă zic.
 Adică, e de bine?
 De ce zic asta?
 Dacă te întreabă cineva ce nu-ți convine, spui repede ce,
 dacă te întreabă ce nu-ți convine, spui repede ce,
 dacă te întreabă ce nu-ți convine, spui repede ce,
 dacă te întreabă ce nu-ți convine, spui repede ce,
 dacă te întreabă ce nu-ți convine, spui repede ce,
 dacă te întreabă ce nu-ți convine, spui repede ce,
 Dacă te întreabă cineva de ce se întâmpla asta, spui repede
, mediu, țara, karma, gaia,
 dar uite cât de repede știți să explici ce faci tu.
 Când zici că predai alțora, când schimbi cadrul, seți zați?
 Asta e foarte bine, de ce?
 Atunci când veți continua acest exercițiu, dacă veți avea
 curaj,
 veți putea practic să vă elicitați propria strategie de ne
fericire.
 De ce e important?
 Aducerea la suprafata unei strategii inconstiente
 din spatele unui rezultat care nu-mi convine
 imi ofera oportunitatea de a interveni decisiv
 in schimbarea unui singur pas.
 Daca schimb din strategia, am schimbat rezultatul.
 aducerea la suprafata unei strategii inconstiente,
 din spatele unui rezultat care nu mi convine,
 care ma doare,
 imi aduce oportunitatea de a interveni decisiv
 intr-un punct al strategiei,
 nu stiu care, pana nu vad strategia,
 Paranteza aici, vă zic, să numesc ce punct critic.
 Punct critic pe care, dacă îl modific, strategia se schimbă
, se schimbă rezultatul. O să vă explic din aici ce înseamnă
.
 Iar asta este o libertate.
 Să știu ce strategie am pentru nefericire și să pot să
 intervin?
 Vă dau un exemplu.
 Unii oameni au o strategie, se numeste strategie de iubire.
 Noi toți avem strategii pe care ceilalți trebuie să le urme
ze ca să ne simțim noi iubiți.
 Adică ei trebuie să facă niște pași anume, într-o anumită
 ordine, în anumite doze, ca noi să zicem, da, mă, mă simți
 iubit.
 Ai luat romantismul. Ce ai făcut atât? Cum adică? Fii atent
.
 Dacă cineva îți spune...
 Te invită odată... hai să începăm încet.
 Dacă cineva te invită odată
 la ceva...
 la masă, la bere, la pișcină, la el, la...
 la nu știu ce, vrei magazin, da?
 Stai un pic, fii atent, urmărește-mă, urmărește-mă.
 La ziua lui, poftim,
 Cineva te invită odată la ziua lui sau ei versus te invită
 de două ori și insistă.
 Când te simți mai apreciat și mai...
 Da, mă?
 Da sau nu, la doamna?
 Atenție!
 Ceea ce nu este obligatoriu.
 Unii oameni au strategia interioră de a se simți importanți
 pentru că au fost invitați, nu trebuie să insiști.
 Bdm tss.
 Strategiei interioare are diferite, mă.
 Avem strategii interioare de a ne simti importanți,
 complexe, în loc să le ușurăm calea celorlalți ca să ne fac
ă să ne simtim noi iubiți.
 Mai ușor.
 Noi punem tot felul de complicăciuni,
 și dacă le bifează abia atunci mă simt iubit.
 Cu alte cuvinte, noi singuri îngreunăm procesul
 prin care trebuie să treacă celălalti ca să ajungă la noi
 să ne iubească.
 Are sens?
 Vă mai da una?
 Hai să rămânem la asta deocanată de iubire.
 Dacă îți pune în fiecare zi că te iubește,
 te simți iubit. Dacă îți pune doar o dată pe săptămână, nu
 te simți iubit.
 Eu știu oameni care așa sunt.
 Dacă mi-a duce flori în fiecare săptămână, simt că mă apre
ciează,
 dacă nu mi-a duce flori în fiecare săptămână, nu mi-o duce
 o dată la ziua mea,
 sau de Crăciun, nu mă simt iubit.
 Ignorând ce face altfel,
 ca să merate că mă iubești.
 Ardeți să ne zic?
 Pentru că nu abifa strategia.
 Nu-mi spui că mă iubești, dar ți-arăt.
 Limbajele iubirii.
 Țineți minte?
 Limbajele iubirii sunt, de fapt, strategii
 de a comunica iubirea sau de a ne simți noi iubiți.
 Mergem mai departe.
 Există strategii personale și subiective pentru a ne îndrăg
osti.
 Ne îndrăgosti.
 De aia nu ne îndrăgăstim de oricine.
 Că sunt, acum, știu că sunt și excepții.
 Nu intrăm în excepții.
 Dar știu că sunt și excepții.
 Însă majoritatea dintre noi,
 dacă vedem un bărbat sau o femeie care arată fit bine,
 ca să scoatem criteriul ăsta, că zici, da mă, dar arată...
 nu o să ne îndrăgăstim de el sau ea, dacă nu bifează anum
ite X-uri.
 Da sau nu?
 Aia e strategie.
 Fis-a postului cu strategie.
 Dacă bifează atenție, dacă bifează fișa postului,
 dar nu respectă strategia de îndrăgostire,
 ajung să stau lângă el sau ea din interes, contract, preț,
 servicii,
 dar nu mă îndrăgostesc.
 Ați auzit pe cine care pățesc asta?
 Pentru că strategie, avem strategie de îndrăgostire,
 și deși nu este tema,
 și am vreodat să o menționez ca să vă dau harta peste cap,
 există strategii de dezândrăgostire.
 Google-i-t, nu e tema acestui.
 Dar există strategii de dezândrăgostire.
 Revenim.
 Apropo tot ce obții în viața ta
 este în baza unei strategii conștiente sau inconshiente
 pe care tu o urmezi, indiferent că ești conștient de asta
 sau nu.
 Da, nu tot.
 Uneori e hazardul.
 Uneori se întâmplă lucrării nu țin de tine.
 Nu știu să-ți...
 Nu vreau să deschid bucle de para normal sau transpersonal,
 sau puteți nu ce-nși acolo, dar nu e în momentul acum.
 Revenim.
 Strategiile
 pot fi
 mari,
 adică strategii de viață,
 cu miză mare.
 Nu, nu, nu.
 Da, cu miză mare, dar pe termen lung, mă refer. Deci, la
 nivel macro, unde vreau să locuiesc,
 cum economisez pentru vârsta a treia, cum îmi educ copiii,
 cum mă educ eu pe mine,
 astea sunt strategii de viață, mă urmăriți? Deci mari, care
 aduc rezultate.
 Majoritatea amători care nu sunt în viață oriunde ar vrea
 să fie,
 nu urmează strategia corectă sau eficientă,
 în raport cu resursele lor, că trebuie să spunem și asta.
 Dar, grijol, strategii include resurse.
 Dacă eu am vreau să obțin un rezultat,
 am strategia corectă pentru a obțin rezultatul,
 dar n-am resursele pentru a obțin rezultatul,
 obiectivul devine să obțin resursele.
 Degeaba știu ce am de făcut ca să obțin pe termen lung ce v
reau,
 Dacă eu nu am rezulsele de a porni strategia aia în direcț
ia aia.
 Și atunci mi-e poat să îmi lăsați că, de exemplu, o abil
itate.
 Știu ce am de făcut? Nu pot să fac ce am de făcut, că nu
 pot, n-am fizică abilitatea.
 Care devine obiectivul? Am trena de abilități.
 BAM! Și asta devine strategie pe termen mediu.
 Are sens?
 Ce vreau să facem astăzi în schimb? Pentru că de strategie
 pe termen mediu și pe termen lung am vorbit la practitioner
, more or less.
 Și vă recomand și o carte în sensul ăsta, se numește
 Strategii de geniu.
 Este o carte de NLP extrem de valoroasă.
 Strategii de geniu, dacă nu mășireți scrisă de Dilț, ceea
 ce o face provocator de citit.
 Dar Strategii de geniu este un cumul...
 N-am citit-o complet, disclaimer, n-am parcurs-o complet,
 am răsfăit-o, n-am avut fizic timp.
 dar e foarte valoroasa,
 cuprinde strategii ale altor oameni
 care au obținut ce vrem noi să obținem.
 Și Dilț a luat și le-a pus într-o cartă.
 Mai departe.
 Deci vă spuneam că există strategii pe termeni mediu și
 lung
 și există ceea ce vom face astăzi și mâine un pic.
 Micro-strategii.
 Micro-strategii.
 Micro strategiile sunt ceea ce facem în capul nostru
 ca să simțim instantaneu o emoție sau să facem un comport
ament acum.
 Vă dau un exemplu. Mâna sus, câți dintre voi dați nuz de 5
 ori dimineața când sună alarma?
 Mulțumesc mâna jos.
 Câți dintre voi vă treziți din prima la prima strigare și v
ă redicați fără probleme?
 Mulțumesc mâna jos.
 Ceasul sună la fel pentru toți.
 strategiile noastre în funcție de momentul în care sună ce
asul, ce să întâmplă în capul nostru.
 De 99% din cazuri inconstient, nu știm ce să întâmplă, o să
 ne dejugăm acum,
 nu știm ce să întâmplă, dă rezultatul de znuz sau nu.
 Alarma sună la fel.
 Atitudinea mea față de alarmă e diferită, strategia mea faț
ă de alarmă și de trezire e diferită.
 Alt exemplu.
 Amânarea. Cât dintre voi amână?
 Mulțumesc, mâna jos.
 Cât dintre voi n-amână când este entuziasmat face ce-i de f
ăcut, chiar dacă e dificil sau inconfortabil?
 Mulțumesc, mâna jos.
 Diferența este că cei care amână într-un mod absolut provoc
ator pentru mintea mea,
 și alu' Benler, că de la el vine întrebarea asta, ca să ști
ți, sau replica asta,
 este că cei care amână nu prea amână să amâne.
 Gândiți-vă un pic. Cei care amână să facă lucruri, nu amână
 niciodată amânarea.
 Aduată!
 Cum ar fi că atunci când ai ceva de făcut și îți vine să am
âni, să amâni, da, mâni amânarea?
 Bravo!
 Eu așa mă lasa de fumat.
 Eu mă lasa de fumat de cred că am 14 ani, 15 ani deja.
 Nu, am 13. Cam acolo.
 13, 14, nu mai știu.
 M-am lasat de fuma cu pachetul încă jumate, deci nu m-am
 dus pentru că sunt unii unii care,
 bă, fumezi ultima țigară și arunci pachetul și simți, nu.
 Eu m-am lasat la jumate a pachetului.
 M-am lasat pachetul și pe bucătărie, unde locuiam atunci în
 sigur,
 în chirie, ca să-l am păteșghea.
 Și de câte ori mă trezeam din viața și mă duceam și mă luam
 cafea sau mâncam,
 găseam pachetul de sigur și-l luam și-l mutam de colo-colo.
 Și de ce? Pentru mine semnificația era, eu decid,
 Dacă te fumezi, nu mă ascund de tine.
 Are sens? Eu decid să dau pachetul la o parte, nu-l ascund
 să nu-l văd.
 Pentru mine era mai mare puterea de a decide instantaneu să
 nu fumez, pentru că am pachet în față jumate fumat, jumate
 blin.
 Dar era strategia mea.
 Revenim.
 Cei care amână
 sunt cei mai eficienți oameni și cei mai productivi.
 pentru că nu amână amânarea.
 Nu glumesc, testați-o.
 Data viitoare, când ai ceva de făcut
 și știi că e important și îți vine senzația de amânare,
 zi, perfect, o să mă bucur de amânarea amânării.
 Și o să o fac acum.
 Începe să facă sens.
 Fumatul.
 Eu, ca fumător acum, fost fumător, pot să vorbesc din
 experiență.
 Aveam o strategie foarte precisa pentru a fuma.
 Primul pas la mine.
 Oricum vedeam pe cineva ca fumeaza in langa mine si apinde
 sigara
 si sa trezea in mintea mea reprezentarea mentala de,
 N-am fumat de mult.
 Nu imi trebuia sa fumez.
 Doar aveam constatarea ca n-am fumat.
 Sau impuneam intrebarea, de cand am fumat?
 Păi nu fumam o țigară?
 Sau apărea în mintea mea imaginea sau senzația, că e chines
tezică, pe care o simt când fumez.
 Deci încă nu fumam. Apărea.
 Când apărea, ce faceam?
 Mă asociam în ea ca și cum fumez. Încă nu fumam.
 Doar o trăiam asociat, dar foarte rapid.
 Următorul meu pas, până atunci, dacă se regăsește careva,
 era,
 Păi, nu bag și eu cafea?
 Și apărea și eu cafea în plan, încă nu se întâmpla nimic.
 Deci, eram în capul meu.
 Nu bag și eu cafea?
 Dom'le, mă duc în spate la clădire, că nu mă vede nimeni și
 toată lua cafea și mă ui la Tisa,
 că aveam în local meu.
 și deja apărea o reprezentare mentală
 cu foarte multe scenarii, cu scenariul complet de la chin
estezii vizuala auditiv,
 cu recompensă anticipată
 și secunda doi, băi, nu fumezu' sigară.
 Bă, are sens?
 Știți cum am sost de fumat?
 Și și acum, e foarte puternică.
 În timpul în care fumam,
 aștept să-mi fie foarte rău uneori când fumez.
 Deci fumam și mănecam.
 Deci efectiv, fumul ăla, dacă îl combinați cu bere de obice
i,
 că eram la bere, l-aș fiți cu colegii cu prietenii,
 gustul ăla de bere cu țigară mă făcea să mă simt rău.
 Corpul îmi zicea.
 De mult îmi zicea, dar eu nu am buzit suficientă bere.
 Ca să mă las de fumat,
 Știindu-mi strategia de a-mi face poftă de fumat,
 când apărea stimul de n-am fumat o țigară,
 mă duceam eu singur automat în asociată în momentul în care
 mi-era rău.
 Odată de două de trei ori și când apărea țigară, ce că se
 întâmpla?
 Aveam o senzație de...
 Da sau nu? Are sens pentru voi?
 Mi-am stricat eu singur strategia de a-mi face poftă de țig
ară.
 Nu înseamnă că nu mi-a mai fost poftă de țigară de atunci.
 Înseamnă că atunci când apărea fără să știu că se întâmplă,
 știam ce să fac ca să diminuez emoția.
 Băi, are sens?
 Strategie, nu, nu rog.
 Eu am adăugat, nu vreau să vă fac rău,
 dar eu am adăugat, în plus, ca să fiu sigur că nu mă ating,
 am adăugat și un gust,
 deci numai senzația de rău,
 am asociat gustul de tigara cu gena.
 Nu știu cum ce gust are o genă, nu știu cum să vă explic,
 dar am făcut atât de rău senzația de...
 încât sunt sigur că nu vreau să aflu.
 Are sens?
 Bă, când anticipezi gustul de genă, nu știu cum să-ți
 explic.
 Nu prea-ți vine să mai e tigara.
 Dar asta este strategie implicand sumodalitatile.
 Pentru ca ghiste, dragilor,
 in fiecare microstrategie din mintiuca voastra,
 atat in ceea ce va convine si facezi bine,
 cat si ceea ce nu va convine si facezi mai putin bine,
 ma refer comportamental,
 exista sumodalitatii.
 Vezi ceva, auzi ceva, simti ceva intr-o anumita ordine, cu
 anumita intensitate,
 ca tu sa obtii rezultatul final.
 De aia functioneaza sumodalitatia la modela practitioner.
 De-aia când intru și scot lumina și fac mic și duc la dist
anță, nu mai simt la fel.
 Pentru că s-a stricat strategia, de fapt.
 Asta aice gene lui Bendler.
 Bendler nu a inventat psihologie, nu știe, e matematician.
 Are grade doctorată în psihologie primit honorific
 de la Asociația de Psihologie și Psiatrie din America, cred
, nu știu cum da, cum se numește,
 dar știu care PhD și doctor în psihologie,
 o norific omul n-a doctorat.
 De ce?
 Geniul lui
 a fost să intervină punctual
 în punctul critic, vă spuneam mai devreme,
 care schimbă complet o strategie sau o diluiază.
 Pentru că o strategie poate să fie complet schimbată
 sau diluată de la 10, e la 3 eficientă.
 Numai e 10.
 Ăsta este secretul schimbărei comportamentului în orice
 direcție vrei tu.
 intervenția critică într-un punct
 care devine evident după ce elicite strategia,
 și asumarea
 alegerii acelei schimbări mici, o să vedeți,
 constant și se schimbă comportamentul.
 Am lucrat cu cineva la un moment dat, nu eu, Marius,
 că, dacă ține minte bine, nu mai știu.
 Când țău el a zis exemplu, nu vreau să-mi las un, că nu mai
 știu,
 nu e al meu sigur, nu mai știu la cine l-am.
 Care ne-a zis așa,
 Eram apropo de cum facem sa ne trezim repede, si o sa ne j
ucam un pic si noi azi.
 Si vine unul si spune, ca sa ma trezesc repede, la mine e
 simplu.
 Cand suna alarma, uite intrebarea pentru voi,
 astia care va trezis greu,
 cand suna alarma ceasul,
 voi ce vedeti?
 E lumina sau intuneric in capul vostru?
 Intuneric. Cine sa le gaseste in intuneric?
 Astia care dati nut de multe ori.
 Ăștia care să trezesc de vreme, în strategia celui de care
 vă zic eu,
 când sună alarma, s-aprinde becul în capul lui.
 Deci e ca și cum când sună alarma, s-au deschis traperile
 instant.
 Cât dintre voi vreodată ați pățit să vă trească cineva
 instant
 cu traperile de lumină să treacă pângeam
 și n-ați mai reușit să dormiți după aia?
 Poftim element de strategie și psicologică.
 Și omul spunea, eu mă trezesc repede pentru că atunci când
 sună alarma,
 fac așa, efectiv mi se deschide...
 Bine, pentru el nu era inconfortabil.
 Pentru mine e inconfortabil. Pentru el nu. Pentru el ea mi
 se pare normal.
 Si in momentul in care se deschide lumina, tu esti coquinch
is.
 Dar sa aprinde lumina in reprezentarea ta mentala, aporni
 strategia.
 Aceste microstrategii se numesc strategii de eficienta.
 Strategii de eficienta. Cum fac sa obtin ceva
 care-mi convine sau nu? Atentie, e tot strategii de efic
ienta.
 Va spunem ca este eficienta, dar obtinem ceva ce nu-si conv
ine.
 Că tot am pornit proiectul ăsta cu Mihaiela.
 Câți ați văzut proiectul cu Mihaiela?
 Mă bucur.
 Anxietatea este de fapt un rezultat al unei strategii ment
ale anterioare,
 anxietatea fiind o emoție, o stare emoțională.
 Este un rezultat al unui mod de gândire, anxietatea.
 Ceva fac în capul meu,
 încă nu am văzut ceva de anterioară,
 al unui mod de gândire, anxietatea.
 Ceva fac în capul meu, într-o ordine anume, cu niște culori
 și niște, nu știu, aflu,
 ca să simt anxietatea.
 Anxietatea de burnout-ul este un rezultat al unei strategii
.
 Anxietatea de performanță, de orice fel, este rezultatul
 unei strategii.
 Ancestratea de performanță, de exemplu, primul element de
 obicei,
 este atașamentul față de rezultat. Tre' să fie musa așa.
 Și atunci apare presiunea.
 Când tu, înainte să începe activitatea, te împaci cu oricum
 o să fie, orice,
 scade presiunea, ghici ce, nu mai apare ancestrate de
 performanță.
 Păi, e dreacu' cum? Nu s-a schimbat nimic în caputul, în
 afară, doar în caputul.
 Revenim. Cum ai zis?
 Dacă știam asta, nu mă lăsăm de carată, ai zis?
 Tău, uita că-i...
 Tău, uita-ți-o de la mine, de exemplu, cum te-ai auzit.
 Vorbei, căcat, cum m-ai auzit?
 Am lucrat la frontieră.
 Tre' să aud surround.
 Zic.
 Vrei să spui ceva?
 Tăi, să te vină microfonul, că-ți curios. Mersi, Andrei.
 De fiecare dată când intram în meci urma să mă bat că făce
am partea de contact, nu partea tradițională,
 nu m-am priceput niciodată, am făcut 8 ani de zile, am cent
ura neagră, am tot ce trebuie,
 nu reușeam, eram și pitică, mă dezavantaja din toate punct
ele de vedere să atac prima,
 că trebuia să depun dublu efort să ajung să țintesc prima,
 și nu reușeam, por simplu, să mă detașez de frica asta de a
 fi lovită,
 De a fi...
 Na.
 Pentru că tu anticipai ce faceai în capătău?
 Nu, viitura zi...
 Defit...
 Înfrângerea.
 Înfrângerea, așa.
 Crezi că este diferit...
 Ai căștigat vreodată?
 Da, am căștigat.
 Când ai căștigat...
 Ai făcut ceva diferit în capătău?
 În mintea ta?
 Te-ai concentrat tot pe înfrângere?
 Nu.
 Pe ce te concentrati?
 Adrenalina pe care o simteam atunci.
 Ok. Si adrenalina nu o simteai cand te concentrai pe un fr
angere?
 Ba da, dar era una negativa.
 Ce era diferit?
 Faptul ca vedeam ca pot.
 Si iese.
 Si vedeai ca poti pentru ca ce faceai in capul tau?
 Vedeam ca pot e parte din strategie, este observam ca pot.
 Dar, înainte de asta, să mai întâmplă ceva de aia scurios.
 Ca să ajungi să faci și îți iese, ce făceai?
 Cât de atasată erai de trebuie să mi-asă?
 Deștul de.
 Da, ce era diferit? Că ceva e diferit.
 Ce gândeai despre adversar?
 Aici ești, așa, dacă aveam în fața mea multi
 campioni europeni, de asta
 Suntem cu sensei, nici nu ne dădea lista cu adversarie ca
 să nu știm cu cine avem de apace.
 Stai, stop.
 Resizeați?
 Deci, încă nu s-a întâmplat stimul extern.
 Eu anticipez stimul extern sau mă raportez la stimul extern
 în funcție de ce etichetă îmi zice că are.
 Are sens?
 Deci, încă nu s-a întâmplat. Nimic.
 Cum gândesc eu despre adversar, îmi dă miu o stare emoț
ională care îmi dă un comportament.
 Nu mai știu în ce carte. Cred că e în cartelul Josef O'Con
nor un exemplu care arată fantastic diferența dintre strateg
ii și semnificații, apropo de ce vorbeam mai devreme.
 Un arcaș care trage 10 din 10 permanent, dacă îi pui tinta
 din nou, unde trage permanent 10 din 10, adică nu a greșit
 de ani de zile.
 Deci că nu a greșit de ani de zile.
 Și îi pui exact în același loc, aceeași direcție, fără nici
un fel de variabile diferite, în afară de...
 Deci, lovește mărul de ani de zile, măr-mărizi, da?
 Pune mărul pe capul unei persoane drage.
 E același măr, aceeași distanță, aceeași abilitate, aceeași
 persoană.
 Se schimbă semnificația? Complet. Asta e diferența între
 strategii.
 Gestul e același,
 semnificația se schimbă, consecința poate fi diferit,
 dar eu sunt aceeași persoană, aceeași abilitate, fucking, d
acă ar fi să fie
 corelată cu abilitățile și cu potențialul, noi trebuie să
 facem același lucru, nici nu fără să clipească.
 Pentru că, în realitate, ce se întâmplă în interiorul nost
ru face diferența comportamentului.
 Nu antrenamentul, nu în mintea noastră.
 Și atunci...
 Să dau un exemplu de semnificație diferită.
 Ce semnificație te dai tu, când auziai că ala e multi,
 ultra, ultra, malta, campion?
 Ce semnificație te dai?
 Pierderea, garantatul.
 Pierderea, garantatul.
 Ai părțit vreodată să lupti cu un ultra, mega și să câștigi
?
 Da.
 Ce-ai făcut diferit?
 Am încercat, m-am jucat întreg hirimele.
 Deci nu te-ai mai pierdut?
 Nu.
 Și cum ai făcut să te joci în loc să te pierzi?
 Ce gândeai? Un pas încă un pas încă un pas să faci.
 Deci din start când a zis m-am jucat, are semnifica miza.
 N-am mai fost câștig, mă joc.
 S-a schimbat complet. Aici intervine partea linhistică din
 NLP.
 Și din strategii.
 și felul în care descriem ce simțim sau contextul în care
 suntem
 schimbă perspectivă literalmente și emoția.
 Doar descrierea lingvistică.
 Recadrare și rescriere și...
 Ce credeai tu diferit față de ei?
 Sau ce făceai diferit ca să te joci în loc să te lupti?
 Atunci nu... nu mi-a duc aminte.
 Știu, dar hai să prosupunem.
 Dacă ai fii acum să te luți cu ultra-mega-ultra-campion
 și să te joci nu să te luți, ce gândești diferit?
 Îmi induceam, nu știu, o stare de relaxare
 Îți o induceai sau venea ca o consecință ceva?
 Îți o induceai. Cum o induceai?
 Îmi ziceam în minte, hai să ne relaxăm
 Nu, fix așa era, încă era multă adrenalină.
 Ok. Dar făceai ceva diferit.
 Da. Nu știu, mă concentram pe...
 Cât de mândra aș fi fost...
 Dacă...
 Nu știu, reușeam să punctez, să lovesc, să dau picior în
 cap.
 Bravo! Poți să reformulezi un pic?
 În loc să te concentrezi...
 Se-mi spune că se potrivește, mie îmi se potrivește că e pe
 harta mea, dar nu e atât neapărat.
 În loc să mă concentrez să înving, mă concentrez să provoc.
 de ce trebuie să provoc pe celălalt.
 Deci nu mă duc să-l înving, că e cu presiune,
 dar mă duc să-l provoc.
 Fac tot ce pot să văd ce pot.
 Poți să-mi ies, poți să-mi ies, dar eu îl provoc.
 Are sens diferența.
 S-ar putea și am luptat și nu am avut la nivel de...
 dar am avut Ring, am avut Atami, am avut lupte, am jucat.
 Uneori câștigam, Jiujițu era la mine.
 De care?
 Cum?
 De care?
 Draac, Draac.
 În academii, Jiujițu... nu știu.
 Mai e și brazilian.
 Nu, brazilian. Nu, nu, nu.
 Tradițional. Deci Jiujițu...
 Da, de la măsa.
 Ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha
 ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha
 ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha
 ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha
 ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha
 ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha
 ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha
 ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha
 ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha
 ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha
 ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha
 și mi-o luam, pentru că mă speriam,
 mama, câta ăsta omul să mă bata mama,
 păi dacă nu știi, că intram deja în...
 îi, să-mi...
 Și alte oră mă făceam eu, că zicea Alex,
 eram mică, sau eram, cum ai zis, mic scun, nu știu cum ai
 spus tu,
 pitică,
 și nu puteam să...
 Eu de-al dracu mă făceam mai mic lângă unul mai înalt,
 ca să depună eforți mai mariă să mă atingă.
 Păi, găla când eram cu un cap la 1.90 și eu am 1.82,
 și mă făceam și mai mic,
 și băgam omorul în abdomen,
 Era păruț. Are sens?
 Adică foloseam...
 Așa m-am câștigă meciurile.
 Bă, eu trec cu cum ne-nimeresc mâncația mea.
 Revenim.
 Atitudinea noastră
 vine din cum
 și din ce unchi ne raportăm
 la exteriorul nostru.
 Iar aia face parte din strategie.
 Atitudinea noastră face parte din strategie.
 Mă duc să provoc
 sau mă duc să câștig? Să-l înving.
 Când mă duc să-l înving, la unii funcționează asta.
 Atenți, încă o altă strategie sunt subiective.
 Ce funcționează la unii, nu o să funcționează la alți. Asta
 încerc să spun.
 Cu cât mai deschis, în schimb, sunt să testez strategii ale
 altora,
 îmi voi obăgăți strategiile mele.
 Iar asta se numește modelare.
 Cu cât mai deschis sunt să aflu strategiile al tora, să le
 testez și să le ajustez pe mine,
 să nu le aplic direct, sultă la sultă,
 cu atât mai mult rău îmi voi îmbăgăți propriile mele
 strategii
 și asta se numește modelarea.
 Mersi.
 Întrebarea care îi licitează
 și care este baza tutului NLP-ului, care e?
 Cum? Bravo.
 Cum?
 E un singur cuvânt.
 De la asta a plecat Banders cu Grindr.
 Cum faci asta?
 Asta nu este modelare, este începutul modelării. Modelării
 o facem mâine.
 Astăzi facem microstrategii.
 Ce facem în minte noastre ca să obțin rezultate concrete
 acum, în momentul ăsta?
 Și mă mai zic ceva.
 Ceea ce nu le convine psihoterapeutilor, și psihiatrilor în
 special, unora, nu tuturor.
 Am avut câțiva superbi, ca oamenii în sală, ca și cursanți.
 Ceea ce nu le convine psihoterapeutilor, și psihiatrilor în
 special, unora, nu tuturor.
 în sală ca și cursanți.
 Când strici strategia unui om de a fi rău,
 de a să simți rău,
 unor nu mai are nevoie de alte intervințe,
 și nici de terapie de 15 ani, și nici de medicamente.
 Doar pentru că ei strica strategia de a să simți rău.
 Concret, atacurile de panică.
 Atacurile de panică au nevoie de strategie extrem de precis
ă,
 repetată la fix
 de fiecare dată ca să apar atacuri de panic.
 A avut cineva atacuri de panică vreodată?
 Mâna sus, dacă ați avut, că-ți curios. Mulțumesc.
 Are cineva fobi?
 Mulțumesc. E același răspuns.
 Fobiile sunt rezultatul unei strategii inconstiente pe care
 mintea noastră pe pilota automat fără vina noastră
 o repetă extrem de precis de fiecare dată ca noi să ne sper
iem.
 Atacurile de panică, ca să revenim la asta că le iubesc eu,
 sunt
 de obicei
 re-amintirea constantă cu frică
 a primului atac de panică.
 Nu e nevoie să pățim altceva, e nevoie odată să se întâmple
 ceva
 și noi o să prindem frică de ce s-a întâmplat atunci
 și mintea noastră o să ceapă să spună
 Dacă se întâmplă din nou.
 Și ghise, când zici dacă se întâmplă din nou pentru că m
intea noastră subconscientă nu face diferență între real
itate și adevără,
 ce se întâmplă în interiorul tău?
 Te asocizezi în atac de panică, începe să urce și ghise ce
 se întâmplă?
 Te sperii că de ee, aului apare iar ești prost?
 Și apar atacul de apuci să mai zici zi micuri? Ești în atac
 de panică.
 Nu glumesc. Am lucrat cu foarte mulți oameni cu atacuri de
 panică,
 cărora singura întrebare pe care le-am pus-o absolut tutur
or, a fost
 Cum îți faci atac de panică?
 Și omul când aud întrebarea cum îți faci atac de panică, îi
 dă cu virgulă.
 Cum adică îmi fac?
 Îți faci.
 Și zic ok, hai să ne gândim așa.
 Ce să întâmplă primă oară?
 Și eu mă încep să-mi zică.
 Cum adică prima oară?
 Păi prima prima oară, când ai atac de panică, ce să întâmpl
ă?
 Nu știu.
 Nu știu. Și stăsă că omul nu știe, că e strategie incons
cientă.
 Și spune,
 Păi,
 Ce mi-a zis unul, odată, mi-a zis,
 Mă întreb când am avut ultima oară, atâtcă de panic.
 Adică nimeni nimic, totu-i bine.
 Dar mă mănâncă în fesa,
 Să mă întreb eu când mi-a fost mi-e rău.
 Ăsta-i trigger deja.
 Și aici vă rog să vă notați în strategii.
 Trigger-ul poate să fie intern sau extern.
 Când vine vorba de...
 Declanșatorul, ca să nu se supere vreunul că m-am murdărit
 de răungleză la gură.
 Trigger-ul sau slash declanșatorul poate să fie intern sau
 extern.
 Adică văd, aud, simt ceva efectiv în exteriorul meu
 sau fac eu ceva în capul meu.
 Ce am uchis?
 Ce am uchis?
 Ce am uchis?
 Ce am uchis?
 Ce am uchis?
 Ce am uchis?
 Ce am uchis?
 Ce am uchis?
 Ce am uchis?
 Ce am uchis?
 Ce am uchis?
 Ce am uchis?
 Ce am uchis?
 Ce am uchis?
 și aduc aminte chinestezic sau vizual.
 Ei, pierdut.
 Și zic, vezi ceva sau simți ceva de ți-a duci aminte?
 Păi...
 Și ea îmi răspunde, cred că ceva de genul...
 Mi-aduc aminte tiparul respirației pe care îl am atunci câ
nd am atac de panic.
 Adică e chinestezic.
 Ghiște ce face curpa atunci.
 Începi să respiri aproape ritmul în care respiri când ai
 atac de panic.
 Că tu începi să respiri în ritmul în care ai atac de panic,
 că cam ce o să creadă creierul tău?
 Că fac atac de...
 Bă, începe să facă sens?
 Și nu mai detaliiez. Fiița de tine, și-am întrebat-o.
 Și zică,
 Dar e obligatoriu să te întreb când ți-a fost rău?
 Ăsta e întrebarea spre trigger.
 Cum adică?
 Păi zic, pur și simplu, e obligatoriu să te întreb când ai
 avut atac de panic ultimară?
 Obligatoriu?
 Ii zice, nu, nu e obligatoriu. Perfect.
 Nu te mai întreba.
 S-o uitat așa la mine, îi dădea cu efect strategia aceea at
ât de eficientă,
 că eu atacam direct trigger-ul.
 Dar problema este că de obicei trigger-ul poate să vină din
 altă parte.
 Te poate să întrebe cineva din afară.
 Cum ești?
 Ai mai avut atacul de panică?
 Nu glumesc! Da sau nu?
 Și în momentul acela ce face mintea ta?
 Am mai avut atac?
 Am unul acum, tu zgântul mătea!
 Revenim.
 V-am spus exemplul, cred că cu tipa,
 că de la el îmi vine exemplu.
 Foarte mișto femeia și deșteaptă.
 o femeie deșteaptă, lucra la stat, pe funcție foarte înaltă
,
 a făcut atac de panic în mijlocul Cluj-ului, a luat-o smur
du și a devenit agorafobă.
 Nu mai ieșea din casă, luni de zile nu mai ieșea din casă,
 fără soță.
 Și când pleca soțul, i-a rămânean în casă și pleca soțul, i
-a începea să plâncă,
 era într-un stale de anxietate, nu avea încă atac de panică
, era anxietate că dacă întârzi ești mie, mi-e mereu și nu e
 mie cu mine.
 Ceea ce sunt pentru un anțios sau un om care are atacuri de
 panică, agorafob este super pertinent pentru mintea lui.
 Nu e vinovat cu nimic omul ăla. Nu e greșit, nu e bolnav,
 pentru mintea lui asta e strategia.
 Am lucrat cu eu și edință, trecuse prin multe.
 Internată la psihiatrie, cu medicamente, cu...
 Am încercat fata de toate, și deșteaptă, și din nou, fără a
 avea nicio legătură cu inteligența sau cu un pur și simplu.
 Eu am spus că nu mă bag, că tip pe medicamente sau pe psih
iatru, eu legal nu am voie și nici nu mă joc cu de-astea.
 E limita mea de competență și de etic.
 După nu știu cât timp luni de zile, a venit iar.
 Că nu mai e pe medicamente, că nu mai...
 Mă rog, am pus-o să dea scris ca să...
 He-he, nu avem...
 Îl cep să lucrez, că am făcut o ședință.
 După prima ședință, ce-a făcut domnule?
 Mi se pare că a ieșit din casă.
 Am pus-o să iasă în fața blocului, ceva de genul.
 Dupa a doua asedinte, nu mai stiu exact ordinea,
 a iesit in fata blocului si am spus,
 Du-te exact unde ai avut atac de panica, pe aceeași cale,
 de ce voiam e asta?
 Ca sa porneasca strategia de atac de panica si sa o estric.
 Ca stiam ca o sa că ia ancora.
 Apropo, ancorile fac parte din strategii.
 E foarte multa ori.
 Ceva din exteriorul nostru, un stimul extern,
 declanseaza o stare emotionala care devine
 stimul extern pentru o strategie ulterioara.
 Când cineva ne strică ziua, e de fapt o ancură care a fost
 stimulul pentru strategia de a ne strica ziua noi singuri.
 Dar e altă discuție.
 Și o pun să iasă din casă, îi zic să mă sune dacă are nevo
ie, în mod evident eu eram cu telefonul până la mine,
 era și pandemie, ce să-și fac atunci.
 Mi se pare că era înainte de Revolution, înainte să încep
 produsul.
 Și evident atac de panică mă sună, răspund ce faci cu mie
 și ha-hau-bau-bau, că simt, că geu, că...
 Valo ca mine de avea măști, toți. Cred că v-am mai izpeța.
 Și zic, râzi. Cum adică să râd? Râzi ca prost.
 De ce? Vrei să-ți fie frică sau vrei să râzi? Ce alegi?
 Și am convins, a durat o minută, o să explică, acum nu mai
 stau eu să explică, am început să zâmbescă de fără motiv pe
 să-mi mască.
 Și zic, acum ce face atacul de panică?
 De ce nu mai am?
 Pe cum?
 Și pur și simplu, nu înțeleg.
 Și a început să râdă
 de cât de străină era sentimentul de a nu avea atac de
 panică
 sub controlul ei.
 Și zic, dar mi-ai făcut tu ceva.
 Zic, nu, dragă mea, tu ai început să râzi,
 adică ți-ai stricat singură strategia.
 Când pornești o strategie și eu nu urmez și intervin
 și fac ceva diferit în momentul strategiei,
 Strategia își pierde din... ori se diluează foarte mult, or
i își pierde complet eficiență.
 Are sens?
 În a treia ședință, conducea până înturda.
 Și ala mașina a dat două turi pe-un fața blocului înainte,
 cu mine telefon,
 și apoi, la treia zi, m-a sunat că e înturda.
 Și s-a plimbă și... îi vine să creadă și...
 Nu sunt vreun talent.
 Și nu o zic la mișto.
 Doar am învățat și am testat
 Elicitarea și rescrierea strategiilor.
 Ghișcinele are astea.
 Persoana, nu tu.
 Întotdeauna persoana cu care lucrezi sau pe care vrei să-l
 sprijini, niciodată ghidul.
 Eu am zero responsabilitate pe eficiența strategiilor în om
.
 Nu le știu cum le știe el.
 A, ce pot să fac? Să pun întrebări.
 Cum fac și cu voi când vă ridicați?
 Ce înseamnă asta? De unde știi? Păi ce te bazezi? Care e
 ordinea?
 Bă, are sens?
 În spatele fiecarei comportament al vostru,
 că vă convine sau că nu vă convine,
 de la încredere în sine până la mâncat compulsiv, până la
 alcool, fumat
 și ce vreți voi, e o strategie.
 Problema este că nu ne uităm la acele strategii
 și așteptăm ca ceva să se schimbe într-un mod sau altul de
 la sine.
 Iar aia în sine este o strategie ineficientă, dar e o
 strategie.
 Și ajunși peste 2-3-5 ani și ești în același loc în care
 era acum 2-3-5 ani
 și îți spui, bă, dar nu s-a schimbat nimic în viața mea și
 intri în depresie.
 Oftim strategii de depresie.
 Comparația unde crezi tu că trebuia să fii
 și unde ești de fapt
 în timp ce n-ai făcut nimic diferit.
 E o variantă, sunt mai multe, că depresia nu mă joc.
 E complexă, e fascinat.
 De ce?
 E doar o variantă.
 Sunt multe. Când vine vorba de depresie, nu-i de joacă.
 Știți cum arată depresia? V-am mai zis.
 Depresia arată cu caterincă, cu jovialitate, cu veselie.
 Aia e depresia.
 În cazul unora.
 Pentru că masca nu te lasă să arăți că ești vulnerabil.
 Și societatea, și...
 Dar revenim. Deci, cu depresia nu-i de joacă.
 Sunt cunoscător și din propriu aia experiență, și din lucru
 cu alții.
 Dar v-am dat o variantă prin care noi singuri ne autoinduce
m
 niște standarde la care trăia să fie viața noastră,
 ne comparăm între noi, noi cine am fost cu noi cine suntem,
 dacă mai dăm și replica, mi-a și trecut viața,
 ce să mai-și fac acum?
 Te pup, e direct.
 Da sau nu?
 Reli, microfonul tău.
 Am și o nedumerire a propod de schemă.
 Chiar dacă am pus-o de vreo 250.000 de ori, tot rămâne o
 chestie nelamurită.
 Deci hai să luăm cazul cu doamna care avea suferea de agor
afobie.
 Stimul este clar, iese femeia din casă.
 Care este reprezentarea mentală?
 Eu aici am împiedic și nu pot să merg cu răcionamentul mai
 departe ca să pot să-l aplic.
 În cazul ei, nu e valabil la toți, dar la mulți.
 Este o reprezentare mentală de obicei vizuală, a momentului
 în care ei se face rău și este singură și nu are nimeni cum
 să ajute.
 Ane sens? Am lucrat și de unde știu, am lucrat cu cineva în
 generația trecută de la Practitioner acum în an, în 2024,
 parcă la Cluj,
 cu o tipă, 24-25 de ani, extrem de deșteaptă, ce vrei tu,
 asistent, medical, deci lucra cu chestii.
 care avea, nu agorafobie, dar nu putea sa doarma singura in
 casa.
 De ce? Pentru ca odata candva ea a fost rau,
 a fost singura,
 nu, ea a fost rau si a fost cu cineva in casa,
 si s-a ancorat ideea ca daca e rau si nu-i nimeni, bai.
 Adica si a presupus ea.
 Si ea tot spune asta, mi se face rau doar cand mi-a aduc am
inte ca sunt singura.
 Si sa inteleg ca cine are nevoie de ajutor, spune el singur
, pe gura, care e reprezentarea lui.
 Sigur, daca si sa pui intrebariile.
 Evident.
 Fără dubiu, eu până acum, până în momentul ăsta,
 nu lucreaz în psihiatrie și în psihologie clinică,
 deci nu vreau să minimizez în vreun fel rolul acestor
 specialiști.
 Raportat strict la experiența mea de curs și de clienți, de
 zutare personală,
 nu am găsit până acum vreo persoană care, cu întrebările
 corecte,
 să nu-mi zică strategia prin care își face singură rău.
 Nu am întâlnit până acum.
 Am lucrat la...
 Nu o să dau un nume, un moment dat,
 cu soția unui prefect.
 În ce să spun, la nivel de femeie,
 cu capul atât de responsabilități și proprii și multe, și
 importanță,
 deci nu era despre inteligență sau despre...
 Și avea atac de panică,
 nu o să zic nici la ce, o să schimb un pic povestea ca să
 nu o să fie identificabilă,
 în momentul în care...
 Ajungea în mijlocul nemulții.
 Nu putea să călătorează cu avionul, cu mașina, cu autobuzul
.
 Că însemna oameni jurui ei.
 Nu se ucea până-n Kaufland.
 Da, un mororles.
 Când i-am scos la suprafață, știi cum i-am scos la față
 strategia?
 Printr-o parte.
 Am lucrat cu partea care crea atacul de panică și am între
bat-o cum face.
 Are ță?
 Și când mi-a zis cum face, i-am zis, e obligatorios să fac
 asta?
 Nu, ce ai nevoie să nu mai faci asta.
 Ia resurse, ta-ra!
 Și în seara aia de la curs a plecat în mijlocul unor oameni
.
 Nu o să zic nici destinatia neșu, ca să nu fi...
 Deși ea e foarte asumată și e și filmată, a zis că e regulă
, dar nu vreau eu să...
 Deci am pus... Deja m-a adăsat întrebarea asta eu.
 Ieri am avut o acție uneducativă
 cu copii de la echipa de tineret și cadeții de la scrimă.
 Eu lucrez la Agenția Statului Român care se ocupă de sport
ivi.
 Super, ce frumos!
 Și venise vorba despre ceea ce înseamnă pentru ei
 teama de a merge la controlul doping.
 Ok.
 Și i-am întrebat.
 Mă uitam puși simplu, le ieșesc și le adresam întrebarea.
 Tu ai trecut printr-un control doping?
 Da.
 Ce ai simt? Cum ai trecut?
 Bravo!
 Zice, n-am avut absolut nimic.
 Marea majoritate, habarnam că nu am fost lângă ei, au zis
 că nu au avut niciun fel de teamă, niciun fel de reținere.
 Așa, dar am avut și vreo 2 sau 3 care au zis că n-au ne-a f
ost frică.
 Nici aia care au fi în copii sau adoleștenți.
 Nu am intrat să întreb cum ai făcut să-ți fie frică pentru
 că nu era făcut.
 Nu, întrebarea asta pentru adoleștenți nu e potriviță.
 Da, dar i-am întrebat pe ea că nu le e frică. Cum faci să
 nu-ți fie frică?
 Ca să-i stimulesc pe ceilalți.
 Asta e modelarea.
 Să bage la cap, exact.
 Dar culmea, i-am trebat pe trei, niciunul n-a fost în stare
 să spună.
 Sigur, pentru că este strategie de eficiență inconscientă.
 Nu știu că știu.
 Exact, și am opticat pe bune, pentru că nu am știut cum să
 îi raportez pe aia cărora nu le-e frică
 și să învețe și ceilalți cărora le-e frică de la ei.
 Nu, nu n-ai știut, doar cred că n-ai avut timp și n-ai avut
...
 Nici timp n-am avut, așa e.
 Dacă ai avut timp la cum te cunosc eu de atât de ani, ai fi
 observat că doar prin întrebări de explorare pe care știu
 că le ai, ai fi putut să scoți o strategie.
 Pentru ei este foarte important să treacă liniștiți prin aș
a ceva, că e șoc și groază.
 Absolut. La asta, deci specific la provocarea asta, e des
pre semnificații.
 Ce înseamnă pentru tine faptul că faci control antidoping?
 Ce crezi tu că spună despre tine?
 Care e lucrul care te-nsperie?
 Și o să vezi că este ori o semnificație, ori o imagine.
 Adică eu aș fi întrebat, ok, ți-e frică? Da, e perfect în
 reguă să-ți fie frică.
 L-ai să aflăm ce te-nsperie, de fapt.
 Și din frică l-aș fi transformat în verb, ce te sperie.
 Modul 5, practicii, și când transformăm nominalizările în
 proces.
 Țineți minte?
 Mi-e frică, e frică, e frică, e cuvânt... nu-l pui în rot
uroabă.
 Ce te sperie, e un proces în care putem să intervenim să
 vedem să nu se mai întâmple.
 Doar ca și... ok?
 Înțelec că-ți e frică, are sens perfect, și mie mi-ar fi fr
ică dacă ar fi în locul tău.
 Păi, simpărilelitate și raport.
 Și în același timp, dacă ar fi să mă înveț să-mi fie frică,
 ce ar trebui să fac?
 Sau să gândesc sau să-mi spun eu mie?
 Da, eu am crezut că scot mai repede de la suprafață lucrur
ile astea,
 pentru că oricum aveam niște subiecte, am făcut o strângere
 de timp și nu mi-e ieșit.
 De obicei asta se face, dacă vrei să cu adevărat să ajuti,
 nu de față cu alții, pentru că apare și pier presiunea
 socială de a zice un răspuns greșit.
 Și prefer să zic că nu știu.
 Indiferent de faptul că e de ala bun.
 Nu contează. Ei nu știu dacă sunt adolescenți. Lumea lor
 funcționează în funcție de ce părere au alții despre ei.
 Colegii și prietenii, da sau nu?
 Și tu când îl pui într-o postură în care poate să răspunde
 ceva, deși știe că răspunde corect, e frică să totul să nu
 fie greșit, l-ai pus pe reflector.
 V-a zis ce nu știu.
 Dar nu zice nu știu de fapt că nu vreau să spun că atunci m
ă înșel.
 Da, da, mi-am dat seama de treaba asta pentru că ei de când
 au intrat în sală s-au așezat pe bisericuțe.
 Iar eu am întrebat și de acolo și de acolo, vreo 5 din pozi
ții așezări diferite în sală.
 Da, așa este, au reținere să se...
 E natural un raport cu vârsta și cu contextul lor.
 Da, mulțumesc frumos.
 Și eu, mersi mult de întrebare.
 Întrebare pentru voi.
 Cine mi-ați pus voi, câți va doar așa cât mai avem până la
 pauză, cine dintre voi amână mâna sus?
 Cine vrea să îmi spună să mă învețe cum amân și eu?
 Cine n-a vorbit cu mine de obicei la mic?
 Dacă mâna...
 Nu trebuie să faci nimic, doar să îmi răspunzi la niște înt
rebări.
 toată presiunea e pe mine, eu vreau doar să învăț să fac
 cum faci tu.
 Dar specific.
 Perfect?
 De cât timp amâni?
 Cel puțin de 10 ani.
 Deci ai experiență? Da.
 Amâni pe teme importante sau doar pe teme mici?
 Pe teme importante pentru mine.
 Pe teme importante pentru tine? Amâni?
 Amâni mereu sau doar uneori?
 Asta sunt întrebări de precizie.
 Vreau să știu exact concret ce înseamnă pentru ea mâna.
 Că una e să amână alarma cu un snuz,
 și alta e să fie cum e să Alexandra, e important pentru
 mine.
 Numai e că întârzi la curs, o zi, nu e panic.
 Întrebarea de ataca mână întotdeauna?
 Da, pe tema importante pentru tine.
 Întotdeauna când există pe plan profesional niște presiuni
 mai mari.
 Ce înseamnă presiuni mai mari?
 Am delivrat un proiect mâine și nu mi-am făcut temele, deci
...
 Ce te face să nu-ți faci temele?
 Multa, mult mare!
 Exact! Să țizați?
 Pentru că în momentul în care ajungi să ai un proiect deliv
rat mâine și nu ți-ai făcut temele, ansietatea e naturală și
 presiunea.
 Doar că noi nu facem un pas în spate să ne gândim cum fac
 să n-ajung acolo.
 Toți, inclusiv eu, am învățat jumătate de carte sau am în
cercat, cel puțin, fix în ultimile două zile înainte de sesi
uni.
 Dar nici unul dintre noi, cel puțin eu, foarte rar s-au g
ândit cum fac să n-ajung să fie nevoie de asta.
 La mine, cel puțin, până ajun la tine, a fost constant
 percepția, percepție, nu realitate.
 Lasă-mă, scă avem timp.
 Până acolo...
 Și apărea dialog interior cu emoție de relaxare care îmi dă
dea amânare.
 Cine se legăsește până aici?
 Strategie.
 Deci că dialogul interior, atentie, o să văd, o să văd, o
 să văd,
 o să văd, după pauză, cred că nu mai facem acum,
 dialogul interior face parte din strategie.
 Modul în care îmi vorbesc eu mie e parte din strategia de a
 atinge sau nu rezultatul.
 Tonul, modul,
 repetarea, repetiția de un loc în interior, revenim.
 Deci ajungi să amâni ceva ce știi că ai depredat mâine,
 pentru că ai amânat să te pregătești pentru acel ceva
 important.
 Hai să venim aici atunci. Ce te face să amâni pregătirile
 pentru a preda la timp?
 Știu că pot să fac foarte repede și...
 Asta e dialog interior deja.
 E dialog interior si si cu emotii din credere in sine.
 Deci, stiu ca pot. Nu am niciun fel de...
 Nu pot, nu e anxietate, nu e daca o sa riusesc, este stiu
 ca pot.
 Dar e foarte interesant autosobotajul care urmeaza, ca sunt
 curios.
 Si imi spun, dupa ce te...
 Ce e asta? Dialog interiorul? Sa stitiati?
 Deci, este stiu ca pot, dar mai lasa-ma...
 Ia.
 Lasa-ma sa se culce toata lumea din casa si ma apuc atunci
 cand este foc.
 Deci, stiu ca pot, insa presupun ca o sa imi fie mai usor,
 dupa ce se culca toata lumea din casa.
 Ce te face sa presupui asta?
 Comfortul a manarii, nu stiu.
 Corect. Pentru ca daca n-ai a mana, cum s-ar simti?
 Ar trebui sa fac ce trebuie.
 Ok. Și dacă faci ce trebuie, cum te simți făcând ce trebuie
?
 Responsabilă.
 Te simți responsabilă. Și ce înseamnă să fii responsabil? E
 bine? E rău?
 Nu mai ai de ce să te mai plângi.
 Interesant. Și atunci, practic, pentru că ai de ce să te pl
ângi, îți aduce ce beneficiu?
 Dar cât să are ciudată, nu știu.
 Sunt lucruri în viața ta pe care nu le amâni?
 Da.
 Poți să-mi dai un exemplu?
 Tot ce este legat de copil.
 Acolo mă duceam.
 Deci tot ce e legat de copil nu amâni.
 Chiar dacă nu este un lucru important.
 Chiar dacă nu e un lucru important.
 Ești o mama responsabilă, sănătoasă la cap. Te fericeți.
 Întrebarea mea este...
 Care e strategia ta de neamănare, chiar dacă nu e ceva
 important?
 Cum faci să nu amâni?
 O vedeți cum caută?
 Deci ea nu are strategia conștientă acum.
 Cei din spate nu o vedeți, ea vorbește cu nici face așa.
 O caută, ceea ce e normal, pentru că e o strategie inconst
ientă.
 Eu am conștient, doar rezultatul. Nu știu cum fac asta.
 Majoritatea avem asta.
 Ok, deci cum? Cum far să nu amăni?
 Prioritate zero.
 Ce e asta prioritate zero?
 Adică...
 Simplificație.
 Orice mă ruga, răspund imediat.
 De ce?
 M-au valut.
 Mhm.
 La fel e și cu soțul?
 Eu îl trebarez, înțeleg ceva.
 Nu fiți răi.
 Glumesc că am făcut intenția break state ca să dau un pic
 de spațiu.
 Deci, înțeleg că... prioritate zero, ce e asta?
 Vinovăție.
 Deci, ca să fie o prioritate zero, trebuie să apara vinovăț
ia.
 Ok? Și mai în ce?
 Nevoia de validare?
 A cui?
 A ta ca mama, fatia
 Cine iti da validarea asta?
 Cumva copilul
 Copilul iti da validarea cum?
 Ca l-ai ajutat
 I-ti spunem, mulțumesc mama ca m-ai ajutat
 De nicio formă, dar așa trebuie să-l...
 Ați spui tu?
 Deci practic, validarea de unde vine?
 Din capul tău, clar
 Cum sună validarea ta?
 Că tine urzi spre mine.
 Ai văzut cum s-a disociat?
 Validarea ta din capul tău.
 Nu, din capul tău.
 Dar a zis, hop, stai că e prea...
 Un te duci.
 Ea mea.
 Cum sună validarea pe care tu dai tu singur în capul tău că
 ești o mamă bună?
 Pentru că nu o amâni.
 și să faci toate lucrurile posibile și astăzi, deci ești o
 mamă bună.
 Așa îți spui?
 Da.
 Ok. Și este important să fii mamă bună?
 Asta e o valoare. Valorile fac parte din strategii.
 Ne motivează.
 Este foarte greu să recunosc
 că sunt momenti în care mă consider
 că nu sunt destul de...
 Eu nu te-am întrebat, că îți mulțumesc că îmi spui, ești um
ană, ești om, e natural ce îmi spui,
 nu ești perfectă ca mamă și nu există perfecționă, nici ca
 părinte, nici ca nimic, nici ca bunică, nu există.
 Nu există manual și nu există școală pentru asta.
 Dar revenim. Eu te-am întrebat dacă e important să fii o
 mamă bună, nu cum faci să nu fii.
 Da.
 E important să fii o mamă bună? Ok.
 Și dacă n-ai fi o mama bună pentru că amâni, cum s-ar simți
?
 Ai puțină presiune.
 Mai puțină presiune? Adică ai putea să-ți spui tu ție nu-s
 o mama bună, amănând ceva pentru copil?
 Da.
 Ai putea?
 Cu greu, dar da.
 Și atunci cum faci să nu amâni, că ceva nu-mi e clar?
 Totuși, ai spus așa, pentru copil nu amă nimic.
 Nu amând nimic pentru că e important să fiu o mamă bună.
 Și știu că sunt o mamă bună pentru că am autovalidez eu că
 sunt o mamă bună. Asta mi-ai zis.
 Și acum te întreb, dacă e așa de important să fii o mamă
 bună, ai putea să te suporti să nu fii o mamă bună pentru
 că amând lucruri pentru copil cum faci la lucru?
 Ai putea să te suporti?
 Involuntarți, ar spune nu, dar probabil că...
 Ai făcut-o vreodată?
 Doar în... da.
 Pe teme importante?
 Nu.
 Am dat lumea peste cap.
 Pe temele importante? Hai să ne lăsăm la alea, la
 importante.
 Pentru că serviciu e important.
 Nu?
 Da, da.
 Perfect. Ai putea să te suporti că nu ești o mamă bună
 pentru că nu faci ce trebuie să faci la serviciu,
 amănând devenind astfel un exemplu prost pentru copilul tău
 și neavând resursele să îngrijești copilul
 sau să riști să ajungi să n-ai resursele.
 Semnificație!
 Schimba semnificație!
 Am estricat-o!
 Gândește-te-n un pic. Serviciu este un loc
 în care obții resurse, făcând ceva ce tu alergi să faci
 pe bază experienței și abilităților tale, de unde obțini ni
ște resurse pe care le duci acasă,
 sau contribui cu ele în casă,
 pentru a crea în primul rând un cămin și niște resurse și
 protecție și
 o paletă de obțiuni pentru copilul tău și secundar pentru
 voi ca familie.
 Greșesc?
 E corect.
 Bun. Adică n-am exagerat.
 Ai putea să accepti,
 să continui să amâni,
 să te pregătești,
 Așa mi-ai spus, amând să mă pregătesc, ajung când mai am o
 zi și amând ziua de omor, că văd eu cum îi faci.
 Ai putea să te pregătești pentru ceva ce știi că ar putea
 să fie riscant în timp
 și să saboteze resursele pentru propriul tău copil, deven
ind asfânt inclusiv un exemplu prost de mamă?
 Am luat de valoare aia de mamă bună, nu știu dacă vă zic.
 Nu, dar tocmai ce m-am contrazis.
 Adică?
 Tocmai ce am spus că ar trebui să dau un exemplu și să nu
 amânc lucrurile importanți.
 Lasă asta ce ar trebui.
 Mă interesează ce poți să faci sau nu poți să faci.
 Și eu mult ar trebui să fac.
 Nu vă mină de ce faci.
 Strategia ta, din ce îmi spui tu, și asta e strategiei pe
 mediun, că nu am intrat pe...
 Amânc să fac lucruri ce știu că e necesar să le fac ca să
 nu intru în criză de timp și să fie nevoie să amânc pentru
 că nu m-am pregătit.
 Asta mi-ai zis.
 Da.
 Bun.
 Ca să amâni lucrurile pe care trebuie să le faci ca să nu f
ie nevoie să amâni lucruri mai mare,
 ce faci în capătău?
 Învață-mă pe mine să amâni lucrurile care știu că sunt ut
ile să mă pregătesc.
 Întoarcem la strategia inițială.
 Cum decizi tu în mintea ta?
 Poate să fie orice.
 Ca să amâni ceea ce știi că e valoros să faci,
 ca să fi pregătită pentru...
 Ce faci în capătău?
 Ce se întâmplă? Vezi, auzi, simți ceva? Orice.
 Mă gândesc care sunt lucrurile de mâine, de exemplu.
 Și care sunt lucrurile pe care aș putea să le fac foarte uș
or.
 Și care, într-un fel sau altul, pentru mine,
 ceea ce clar e greșit când mă raportez la mine,
 nu au importanță și pe care aș putea să le fac foarte ușor.
 Și pe acelea le spun, ok, gata, delete.
 Perfect, le-am mânt.
 Le-am mânt pentru următoarea zi.
 Perfect.
 ...mătoarele zile.
 Și când le amâni pentru următoarea zi, ce se întâmplă?
 Care e legătura cu strategia principală?
 De amânare?
 Amânându-le pe alea mici?
 Se amână totul, adică practic toate.
 Deci pentru că sunt mai puțini importante pentru tine,
 pentru că poți să le faci ușor,
 devin redundante pentru tine, dar sunt importante pentru
 proces.
 Și întreg procesul e foarte riscant, pentru că eu am amânat
 două-trei prostii, cum ar zi.
 Ok.
 Deci practic tu îmi spui așa, dacă aud eu corect,
 Amând ce este ușor.
 Și ce este greu?
 Faci? Pe loc?
 Ce interesant.
 Seți sezați că majoritatea oameni amână ce e greu.
 Și fac ce este ușor ca să zic că mâncarea am făcut ceva.
 Seți sezați? Strategia e subiectiv complet.
 Ai zice, cum trec un mâncă? Nu, e strategia ei.
 E ușor de făcut, dar la ce să-mi ba capul?
 E greu de făcut? Lasă-l să fac acum.
 Ce te motivează?
 strategiei de motivație.
 Să faci ceea ce este greu.
 Fără să amâni.
 Plecerea că ai terminat ceva greu.
 Deci te motivează că termini și faci ceva greu
 fără să amâni.
 Cum faci, în capul tău,
 să anticipiți beneficiu de a terminat ceva greu?
 Văd rezultatul.
 Sau mil închipui.
 Visual deja. Să iesiți?
 Acum intrăm pe microstrategie.
 Cum ți-l închipui?
 Estești asociată sau disociată?
 Te vezi pe tine sau vezi prin ochii tăi?
 Văd prin ochii tăi.
 Vezi prin ochii tăi, deci ești asociată.
 E color? Ce vezi?
 Nu.
 Nu e color, e alb-negru.
 E aproape sau departe de tine rezultatul?
 Departe.
 Dar e mare sau mic rezultatul?
 E mare de cel mai mare.
 Și cumva văzând prin ochii tăi rezultatul unui al nebriu
 departe de tine
 este motivant pentru tine sau mai e ceva acolo?
 Nu mai e nimic.
 Ok.
 Când am în lucrurile mici,
 vezi, auzi sau simți ceva?
 Nu am timp.
 Auleu!
 Pentru că?
 Eu decizi-l așa foarte repede de la mine.
 Știu, strategiile inconstiente sunt extrem de rapide.
 Cele mai multe.
 Decidem rapid să fumăm o țigară, decidem rapid să mai bem o
 bere,
 decidem rapid să amânăm, decidem rapid zunuțul.
 Nu ai tu timp să faci... Nu e, e rapid.
 Dar hai să facem ca și cum ar dilata timpul.
 Înțeleg că amâni repede, ce este ușor.
 Ca să decizi că este ușor și că amâni.
 Ce se întâmplă în mintea ta?
 Eu simți.
 Trebuie să există o comparație ca să decide întâi dacă e
 greu sau ușor. Are sens?
 Tu trebuie să compari.
 Da, mă văd aproape, mă văd foarte aproape și văd cum imed
iat am...
 Foarte aproape de?
 De rezultat.
 Și îți dați deja o poziție?
 Ca să mă motiveze departe de mine, ca să mă demotiveze apro
ape de mine.
 Are sens? Ea mi-a zis, nu eu. Eu doar sunt aten la ce îmi
 spune.
 E color sau lumnegru?
 E color.
 Nu puteți face asta de ceva. Nu inventezi-o. Nu ai cum.
 E diferență clară de strategiei de motivații?
 Vorbim doar de...
 Nu mai mai debătă.
 Deci, dacă e aproape de tine și e color,
 e mic sau mare?
 rezultatul pe care îl am în mâini?
 E mic, dar extrem de aproape.
 E ca și când l-am făcut.
 E mic atât?
 Sau e mic atât?
 Cam așa.
 Cam așa. Și e foarte aproape de tine?
 Da.
 Deci cumva ai senzația că poți păr mâna pe lor când?
 Exact, da.
 Și dacă poți păr până apăilor când, de ce să nu amând?
 Începe să facă sens?
 Și până acum, cei ce te-a spus, nu știu cum facă asta. Am
ând pur și simplu.
 Cum e pentru tine?
 Nu-mi dau seama cine a vorbit, adică...
 Vorbind după pauză mai multe, că vreau să vă dau o pauză.
 Aplauze pentru Alexandra, vă rog!
 Cum vi se pare?
 Doar intrebari.
 N-am zis, n-am transa,
 cum faci, in ce ordine
 si atentia la detalii.
 Si mi-ai explicat cum face sa amane si cum face sa nu amane
.
 Care credezi ca este solutia?
 Rescrierea strategiei
 de amanare ca sa se mene cu al alta.
 Da.
 Mai sunt cateva, dar putem sa...are sens?
 Si e in fata ta, nu trebuie
 să știi nimic. Cum faci asta? Așa, în ce ordine? În asta.
 Vezi, auzi, aud, păceton.
 Compari sau știi? Compar.
 Și atât. În spatele fiecare rezultat e ce strategiei. Punct
.
 Despre asta și multe altele, despre structuri și niște hăr
ți, o să vă dau o hartă a strategiei
 vizuală, tinestezi, cum să o notați și cum să o licitați și
 o să ne jucăm cu asta.
 După pauză, ne vedem la 3 și 10, poftă bună să aveți. Sau v
ă lasă o oră și 20 sau o oră jumate,
 Cât vreți.
 Orojumate 3 și 10. Ne vedem înapoi.
 Poftă bună!
