O sa va rog sa nu atingeti plicurile, adica nu le deschidezi, ai ideea.
Puneti trebuie deoparta, dar nu le deschidezi.
Partea cu paharele ramane valabile, meni sune Simona.
Bunatine!
Bunatine!
Si bine ati venit!
Master Practitioner 2025-2026, modul 1, ziua 1 partea 1.
Cum sunteti?
Dati-vă un rând de aplauze, vă rog, voi VOA.
În primul rând pentru că ați trecut printr-o călătorie foarte intensă, 8 luni de zile Practitioner, cei care ați fost în generația 2025.
Și o parte din aceste aplauze este și pentru cei din alte generații pe care îi revăd între voi în sală, și mă bucur mult să îi revăd și că ați venit de-alaturi de noi.
Vă mulțumesc mult pentru încredere.
Așa cum știți, o să treacă greu astea 8 luni de zile, 6 care urmează.
O să suferim, o să... nici nu știi când o să te rogi să treacă mai repede și nu știi ce să...
Nu, o să treacă într-o clipită așa cum v-ați obișnuit. Mă bucur mult să vă revăd.
N-a trecut mult timp de când ne-am revăzut, însă e ceva diferit, nu?
Ce e diferit?
Pă lângă sală, da, logistic, n-avea sens să luăm o sală de 300 de persoane dacă noi suntem 80 sau 90.
Și un fel de sens logistic și e bine, și o să vorbim despre asta,
e bine să facem schimbări, chiar dacă ne convine.
O să vorbim despre asta.
Dar sunt curios cum sunteți voi.
Cine vrea să spune cum a integrat sau cum s-a așezat călătoria de 8 luni de zile de practici,
nu indiferent din ce generație.
Te rog, Oana, aici am un mic, te rog, mulțumesc, Matei.
Vă readuc aminte regule înainte să meargă mai departe, o ană cu celelalți, să ne părtășească.
Vă rog să vă dăți un pic de cafea cu pahare în sală.
Telefoanele, vă rog să fie pe silențios, ați văzut de-a lungul călătoriei,
când sună un telefon într-un moment nepotriviț, are un impact destul de mare.
Și dacă mai sunt regule, o să vorbim.
Te rog, Oana, bine revenit.
Bună dimineața, bine v-am regăsit, mi-a fost dor de toți.
Și nouă de tine?
Schimbarea mea majoră vine din starea mea de foarte bine, pe care o resimt de ceva vreme.
Am ajuns în situații în care simt teamă în momentul în care am provocări sau schimbări,
doar că nu mai stau pe loc, nu le analizez, în momentul în care simt entuziasm, sunt înainte, deja am și făcut pasul.
Și cea mai mare reușită a mea, și îți mulțumesc mie pentru că am decis să fac cursul, m-am apucat de școala de șoferi.
Feticitări, bravă, bravă, bravă.
Cum e asta o realizare pentru tine? Adică o zici ca și cum e o mega realizare? Oamenilor, îți se pare ceva banal să conduce.
Da, știu, probabil că vi se pare banal, doar că eu am provocarea asta de 22 de ani, adică de la 18 ani, întotdeauna am simțit o teamă enormă,
doar că odată cu NLP-ul am învățat că din provocările cu teamă învind cele mai mari validări și crește rachetă încrederea în sine.
Și atunci mi-am luat ca și exemplu în tot ceea ce găsesc ca și nouă provocare în viața mea.
Și primesc doar validări și simt că se aliniază lucrurile din toate părțile, direcția mea simt că e doar înainte și doar spre sus.
Este obligatoriu asta, nu ai de ales. Ar trebui să te lupti mult cu viața ta, că totul sau ceva foarte important să meargă în jos constant, mă refer, da?
Uștilații vor fi întotdeauna, dar pe total ca zoom-out, direcția în sus e obligatoriu natural.
Și revenind la școala de șoferi, da, a fost o provocare mare pentru mine. În acest moment mi-am luat ca și exemplu ce spuneam mai înainte.
Și totodată am simțit entuziazm și mi-am adus aminte de când ne-ai spus că în momentul în care simți și teamă și entuziazm, ăla-i momentul.
Am avut o dimineață în care am zis în felul următor, astăzi este, peste 5 ani, peste 2 ani, luna următoare, anul următor, săptămâna viitoare, toate sunt astăzi.
Și în momentul ăla am scos telefonul, am dat mesaj instructorului și am zis, m-am decis, eu vreau să mă apuc de școala.
Și este minunat! Și am zis, cea mai mare bucuria mea în momentul de față este că fac lucrul ăsta.
Adică temerea era condusul, perfecțiunea, acțiunea în sine, că nu mă descurcă.
Mi-am dat seama că vreau doar să o fac, nu mai pun presiune pe mine și bucuria este în schimbarea mea și în faptul că am făcut pasul înainte.
Restul, școala și permisul consider că sunt doar bonus.
Suntem mândri de tine, bravo!
Mă simțesc, mă simțesc! Dă-l în stânga ta, dă-l în stânga ta, în stânga ta. Apropo, doar o secundă înainte, ai început deja orele?
Am cinci ședințe.
Smecheră!
Bravo, bravo, bravo!
Când ai ședințele, să ne spui să stăm în casă.
Nu firă amă! Ceau Rodica, are resmi minunat!
Bine, dragilor! Și eu mi-am depășit o frică când ne-am văzut la Alpin, am tras un bilețel.
N-a mai fost din programă, a fost așa de încărcat și întâlnirea așa de faină și de plină la Alpin.
Bilețelul pe care l-am tras din acel bol spunea în felul următor, să povestesc o anegdotă sau o întâmplare adevărată unui coleg, dar să aibă legătură și cu trainerul.
N-a mai fost momentul că au fost alte momente speciale.
Și legat de ce am tras eu acel bilețel, vă spun o întâmplare adevărată, soțul meu drag s-a gândit să ocupe un nou rol la vârsta lui și ca un nou rol mergând către perfecțiune, a zis să îl exerseze.
Și unde credeți voi că l-a exersat și care este rolul?
Că e un cascador.
Nu te cred.
Ne poți pune și vârsta lui?
Am vrut să știți, eu știam, dar am vrut să știți voi.
Mă ui la voi, da?
8 lunți în diferență între noi, dar de 56 de ani suntem împreună.
De 56 de ani împreună, superb!
Un cascador l-a exerțat în baie, pe o suprafață umedă.
Ce neapăgălit!
Am făcut un cuvânt de biletel și pentru coleg vorbisem de jacuradu la Brașov ca să povestesc colegilor, dar n-a fost timp.
de ce face recuperare? Este în București.
M-a lăsat să vin la Alpin, el a rămas cu mâna în gât acasă,
a zis că se descurcă.
Eu m-am urcat în mașină și-am venit.
Ești diricios!
Am în București o săptămână, face recuperare, este foarte b
ine.
Și acum am zis, dacă tot mai stăm și săptămâna viitoare la
recuperare,
de ce să nu îmi depășesc și eu o frică?
Care?
Care? Frica de apă.
în not, și luni la ora 19 la Lia Manoliu am prima lecție de
not la vârsta mea.
(aplauze)
Mulțumesc.
Absolut sublim. Bravă, ești atât mirabil.
Asta vroiam să împărtășesc, că am depășit o frică sau adun
at în acești ani de când ne cunoaștem.
Dacă frica de mașină și de viteză aia nu este...
Trec, mă să-i coră așa.
Fiecare coale lui, da.
Bravă, îți mulțumesc, Rodica, ești minunată, bravă.
Ioana, aici?
Mersi.
Bune dimineața, și în primul rând, la mulțimea colegilor,
colegilor mele,
nu știu exact care cum sunt, ea?
Care-ți colegi, care-ți colege, nu știm!
Adevărul că nu, care-ți colege, care-ți colege, nu știm.
La mulțimea fărbătoriților.
Ce e, azi, că eu sunt?
- La mulți ani, dragilor! Așa este! Să fiți sănătosi! Bravo
, la mulți ani!
Să-l iauze pentru sărbătoriți!
Să ne trăiți bine și sănătoși!
Eu nu sunt cu o nomoastră, eu și pa mea o uit, ca să te uiți sincer.
Da, Mândru.
După vreo 10 ani de când tot cohetezi eu așa cu fitnessul, am reușit în sfârșit să fac ceva și cu asta.
Pentru obiectiv la NLP.
Tocmai ce mi-am obținut prima certificare acolo, level 1.
Level 1, zic cuvintele că vrem să te aplaudăm.
Level 1 de?
Instructorul personal de fitness.
Bravo!
Bravo, bravo, bravo!
Și mulțumesc vă tuturor că energia de aici m-a dus acolo, că vă zic din nou, 10 ani.
10 ani ai vrut să faci asta?
De 10 ani tot merg la sală și nu-i fi plăcut, dar nu...
De 10 ani tot merg.
E pe bune, e real.
Bun, dar unde voiam să ajung este că am ajuns acolo într-un grup nou de oameni, băi, ori, aia.
Așa? Grup nou de oameni, băi, ori, aia? Nu înțeleg asta.
Voiam la secta mea, înapoi...
Când vine masterul ăla.
Dacă nu m-aș fi înscris la master, nu știu ce aș fi făcut.
Cred că era momentul când ziceam, "Nu, mă duc la master."
Ce a fost diferit sau ce te-a făcut să simți asta?
Păi, uite, aici schimb locul de fiecare dată, schimb oamenii cu care interacționezi.
Acolo, chestia classică, bisericuțe, de așa.
Ce nu o să-ți convină și voi, nu o să vă convină, celor care stăți în sară de master
și nu știu cei de la practic, care au fost la practic, și nu îi iubesc pe toți în mod evident,
este că voi, odată ce ați făcut pasul către master și modul de care urmează,
nu vor fi informații pe care le-ați mai auzi, le-ai mai făcut, poate, în tabere,
și o să le vedem din alte unghiuri, reexersăm și așa mai departe.
Diferența între etapa de practitioner și cea de master este că la practitioner a fost vorba despre tine.
A fost dezvoltare personală, despre asta este practitionerul,
cu foarte puțin fiind vorba despre influența voastră asupra altora, da sau nu?
Eu constant la practic și am vorbit despre tine în relația cu alții,
dar despre tine, cu ce ai tu de făcut, limite, abilități, reguli, dezvoltare, crește resurse.
La master, ceea ce nu o să-ți convină, este că vom exerza din ce în ce mai mult unghiul,
abilitățile și în special asumarea de responsabilitate de a influența pe ceilalți cu ce știm noi
și cu ce putem noi să o oferim, unde vreau să ajung.
De ce fel de grup vei ajunge și te provoc, și vă provoc în sensul ăsta.
De azi înainte, indiferent că vei sta la master sau nu, vreau să-ți vorbesc despre următoarea etapă,
nu mai e despre tine.
E despre cum pot eu să impactez într-un mod productiv, nu știu dacă pozitiv sau nu, productiv,
orice context/mediu/grup în care eu mă duc
și să fac asta pentru că pot, nu pentru că trebuie, pentru că nu trebuie să salvăm pe nimeni.
Din nou, mă întorc, nu aveți obligația, nici eu, nici voi, au încercat alții înaintea noastră să salveze pe toți,
au rămas cu mai multe irisiri decât s-au născut, nu a fost bine, eu am adrejit ei la fier,
la fier și la rugină, nu vreau să fiu sfânt, asta în ce să spun.
Deci nu e despre a salva pe alții, e despre a contribui cât putem de mult
în sistemul sau sistemele din care facem parte sau vom ajunge, unde vreau să ajung cu tine, Ioana?
Înțeleg foarte clar diferența între un trip de genul ăsta în care, mai ales ne știm și deja aștim să ne cunoaștem de ceva timp
și am câștigat gradul din credere și de siguranță emoțională și psihologică, care e foarte important și foarte rar,
inclusiv în relații de cuplu, din păcate, o să ajungem acolo.
În același timp, din nou, etapa de trecere la master de la practitioner trece de la, despre mine,
la despre sistemul din care fac parte și mă cuprinde și pe mine.
Adică vă aduc la cunoștință, nu vă provoc, nu vă oblig, vă aduc la cunoștință că din principiile de viață
ale unui om conștient de resursele lui și care are deja niște abilități de comunicare și de influențare a celor din jur,
are un loc important principiul ăsta și anume, întotdeauna fac tot ce pot să contribui prin ceea ce am, știu, sunt
la sisteme din care fac parte chiar și vremelnic, adică chiar și 5 minute.
Oșan, mă duc la compărături, dacă pot să contribui fără să fiu salvator, să fie clar, nu vorbez de salvator, triunghiul, mai țineți minte?
Nu, nu, nu vorbez despre iese-o pe lună și să ați copii să vină la mine că eu salvesc, știi? Nu, nu.
Dar când se ivește contextul și aici din nou, nu o să-ți convine și îți mulțumesc din suflet că a ridicat-o,
provocarea, când se ivește contextul și provocarea, adică te provoacă sistemul, se opune sistemul, sistemul psihologic, nu sistemul de stat, da?
Prin oameni din el, prin ignoranța lor care nu e o vină, e o etapă, nu știu că nu știu, țineți minte?
Nu e o vină, nu e o superioritate, nu e o inferioritate, să fie clar.
Te provoacă să răspunzi prin resurse, abilități, unghiuri, cunoștințe pe care tu le ai, tu ești obligat să răspunzi.
Este ca și cum te-ai născut cu un talent în lume pe care ți-a dat Universul Dumnezeu, cum vrei tu să-i spui și respect asta,
pe care ești obligat să-l dezvolt și să-l oferi, nu să-l ții pentru tine.
Ajunc la vă? Așa văd eu rolul meu personal, care nu a fost un rol ca obiectiv când m-am născut eu sau când eram în liceu.
Să vezi și ajung eu trainer de NLP, îi fac păt toți bine.
Nu a fost. Eu am devenit rolul ăsta acceptând constant provocări, fiind atent la feedback-uri și lucrând constant la harta mea.
M-am trezit într-un rol în care, hey, funcționează ceva bine aparent, dar nu a fost celul meu.
Dar în momentul în care am văzut și am început să simt că pot să fac ceva bine diferit în plus față de alții,
am luat-o ca o responsabilitate, nu ca o obligație, că dacă tot amabilitățile și talentul întregii lumele de a influența,
am și responsabilitatea de a împărtăși din acest talent/lumele abilități.
Și atunci revin la provocarea ta.
Zici, mi-a răzut doar de tribu meu, am intrat într-un loc nou, în bisericuțe, perfect.
Este locul perfect pentru tine să-l influențezi cu ceea ce tu știi și poți diferi de ei.
Ajunc la voi?
Aia este atitudinea și mentalitatea de master practitioner, fără să fie o obligație, fără să fie salvatorizm.
Mă duc eu să o salvesc pe toți, să-l ai superioritate și intru în altceva.
Dar în momentul în care ești într-un context diferit decât cel care îți e confortabil,
că despre asta e vorba, ala, contextul din sala celălalt de practicii,
să devinisei confortabil deja, știai pe toți aproape, știai resursele, știai în colege mei trainerii,
știam că eram bine toți între noi.
S-a schimbat contextul și când s-a schimbat contextul, a crescut desconfortul.
Ai văzut tendința? Păi nu mă întorc eu înapoi în confort, dar, dragă mea, datorită desconfortului a crescut.
Mai ales în fitness, unde știi că desconfortul crește mușchiul și duce la evoluție.
Da sau nu? Nu ironic?
Nu, nu, nu. Și te încep de acum cu provocarea asta pe mine, ai dat-o cu tine chiar,
și nu din salvator, ci din responsabilitate.
Te tot aud cu mulțumesc din suflet.
Cum ar fi dacă ai încercat să spui mulțumesc din inimă în loc de mulțumesc din suflet?
În nivel energetic, mulțumesc din suflet implică faptul că rup ceva de acolo, în schimb mulțumesc din inimă, vine cu ceva iubire.
E o perspectivă foarte interesantă. E o perspectivă foarte interesantă, o să o cântăresc.
Gândim diferit, dar nu vreau să o dezbat acum.
Ok. Poate te ajută cândva.
Dar am mai auzit-o pe asta, de-aia zic, am mai urat, am mai purtat discuția asta în anterior,
nu aș vrea să o dezbat acum, dar aprecesc că mi-ai zis-o, îți mulțumesc.
Gata, atât de la mine.
Să rămânăm ultima oana și fericitări. Bravo, bravo, bravo, bravo, bravo.
Te rog, Relly, în spate.
Buna dimineața.
Ce-am mândru.
Eu vreau să, în primul rând, să ne felicităm pe toți că am parcurs minunată experiență.
Așa e. Sunt mândru de voi.
Sunt mândru de mine și de voi.
Dar tu ești deja de 3 ani.
Dar declicul a fost foarte intens, probabil că s-a întâmplat o acumulare de energie și de informații și de cunoaștere în ultimă instanță.
Iar după tabăra de tiotii, că doar ce ne-am văzut, lucrurile s-au așezat într-un fel, pentru mine cel puțin, într-un fel absolut remarcabil,
iar Cirașa de Petor s-a întâmplat aseară într-un atelier în care am lucrat eu one-on-one cu Iuliana.
Și am înțeles următorul lucru, pentru ca să putem să mergem mai departe în zona de a ajuta oamenii.
Sprijini, o să zică pe aceea ce?
Sprijini, corect, sprijini. Am nevoie de o structură și de o personalitate.
Lucru pe care l-am auzit inclusiv în tabără de la Domnul Vereș.
Domnu.
Da, da, pentru că este...
O să-i zic.
Da, chiar te rog să-i spui.
Așa am simțit eu nevoia să-i spun Domnu Vereș.
Trebuie să te rog că suntem veciini de bloc și o zică "Salut Domnu Vereș, ce faci?"
Și ce vreau să vă spun?
Perioada în care am fost în practitioner a adunat ceea ce înseamnă clădirea unei structuri.
Unei structuri pe care se poate lucra și după ce se așează această structură cu informații pe care le-am adunat
se poate clădi ceea ce se numește stil și care înseamnă amprenta personală a fiecăruia dintre noi care vom intra și să lucrăm.
Aseară n-am făcut figura cea mai frumoasă pe care o mi-aș fi dorit un lucru de one on one.
M-a făcut să-mi dau seama că da, am foarte multe informații în spate.
Am început să integrez, pentru că de fapt despre asta este vorba, informațiile le avem cu toții.
Însă este foarte important să ajungem să le integrăm.
Nu știu cum să spun, să le lipim în noi, să le integrăm și să le dăm cumva mai departe.
Facultatea fără sens, pentru că din nefericire facultățile astea fac încă, nu toate, în mod evident.
Duc la foarte multă acumulare de informații, de foarte multe ori dintre ea foarte multă redundantă, zero valoare decât cultură generală.
Însă nu duce și la abilități, din păcate, așa este.
Majoritația facultăților, nu toate în mod evident, nu întotdeauna și o spun din gunoștiență de cauza, cred că v-am spus, nu? De psihologie.
V-am spus. Mă duc, sunt foarte... cât pot de mult în limita timpului meu, sunt prezent la anumite ore, de anul ăsta, da, de anul ăsta.
De acum două luni. Sunt și la master, tot la aceeași facultate, pe psihologie clinică.
Adică, în fiecare zi, mă duc și la master și la facultate anumită.
Și o fac cu drag, vă jur că o fac cu drag. Adică sunt profesor de la care chiar învăz lucruri foarte interesante.
Bă, în același timp, cu tot respectul pentru ei, pentru facultate, nu pentru ei, că ei țăracii predau ce le zic.
Nu sunt mai mulți de să spună ca materie, foarte multă materie care are zero impact la nivel de valoare, și eu ce fac cu asta, gen.
Între acești profesor sunt câțiva, nu mulți, dar sunt câțiva, care m-au surprins cu aplicații practice în timpul sesiunilor de curs, în special de seminare.
Deci vin ei, bine, medii de vârstă fiind 19-20, media, da?
Deci sunt adaptate aceste exerciții la harta și nivelul emoțional, psiho-emoțional, 19-20, 21-22.
Dar nu sunt eu la 40.
Dar mă simt fantastic și doar confirm, din păcate, dacă acumulezi informații din orice fel de sursă, indiferent de calitate, că aici vine provocarea,
că pot să acumulezi începi să acumulezi informații și calitative, calitative în sensul că valoroase, pe care nu le duci în mușchi, prin integrare, prin exercițiu, prin transformare, prin schimbare,
vor rămâne niște informații și o să mă părtășesc ceva imediat, care să am îmbăgățit vocabularul maxim, maxim, să am îmbăgățit vocabularul și poate cel mai probabil le vei uita.
Experiență personală, în zile în care veneam asistenți, cum sunt colege mei acum, veneam și am făcut și eu rândul de asistențe, dar 3-4 chiar, grupe de practitioner.
Uneori nu am caetele mele de practitioner, eu făc un practitioner în 2013, nu mai știu, 2012 sau 2013, la Iași.
Bă, și mă uitam pe caetul meu cum se predau aceleași concepte la a doua sau a treia tură de asistență, pe lângă grupa mea.
Se predau aceleași concepte, eu mă uitam la caetul meu că le conținea, le avea, erau notate, cu de exemple, eu dracu mai știa de ele.
Și eu le re înțelegeam a doua sau a treia oră, ca și cum e prima oră, sau mi-am minteam, pentru că nu le aplicasem, nu le exersasem și le-am păstrat doar la nivel de informație.
Am vrut să-ți dau exemplu asta și să confirm ce spui tu, pentru că din păcate așa este, foarte multă valoare se pierde prin neintegrare, neexersare,
și asta vine de foarte multe ori din două motive, unul din frică, necunoscutul, standardul, și doi din, lasă-n-o acum că e altceva prioritar.
Și de bucă, ce-i prioritar este alt curs. Da sau nu? Știți anumite dependenți de în fiecare weekend? Tauă, azi, mâini, NLP, weekend-ul aluat o facem energie, weekend-ul aluat o facem constelație, ne întoarce,
și când îi întreb, că i-am întrebat, bă, dar când aplici? Păi ia-mi timp, când ies la pensie. Păi, boss, dar nu despre asta, e de-a zută la personală, mă refer cu cum mă înțeleg eu.
Și atunci da, sunt de acord cu tine complet și îți mulțumesc mult că ai spus asta, îți mulțumesc mult de tot.
Și și la Practition să știți că e aceeași provocare, sunt lucruri și o să vorbim din nou despre asta.
Și din alta generație, Alina, și mulțumesc mult că ai revenit alătă de noi. Tot din lumea fitness-ului, ironic.
Bună, mă bucur să vă revăt și bine reveniți pe voi cei pe care îmi trebuie.
Am terminat Practitioner anul trecut, în 2024, iar schimbările sunt pentru mine cel puțin foarte vizibile în sensul că am început să mă merg în situații, contexte de care înainte fugeam.
Și am început să mi-asum roluri pe care înainte le-aș fi evitat prefăcându-mă că sunt mică.
De exemplu, mi-am asumat în clasa fiului să fiu președinte de clasă și să merg mai departe în direcția aceasta de a prelua cumva o parte de responsabilitate.
Atunci, observând că toată lumea fuge de acest rol, ca să-i zic așa, am zis, atunci e pentru mine asta.
Așa că hai să merg înainte. Un alt aspect sau altă situație și context în care m-am pus și mi-a fost potrivit să devin casier la Mega Image.
Poate nu este așa wow, însă este un context de care fugeam.
În urmăția ție ți-am povestit, fugeam de asta pentru că, în primul rând, aș fi avut responsabilitatea baniilor, ceea ce este foarte provocator.
Și în al doilea rând, este un flux mare de oameni.
Difficil, diferiți de la un minut la altul.
Minut, secund de poate.
Și mi se pare un context foarte tare de provocare.
În primul rând pentru că am observat eu în relație cu ei și, nu știu, îmi dau nota 2000, ca să zic așa, după practitioner,
pentru că nu aș fi reușit să gisționez și să fiu în contact cu atât de multă lume.
Într-un context oricum dificil, pentru că e vorba de răbdare, pe care eu am, e vorba de mâncare, da?
E vorba de bani. Și dacă intervin situații de greșeală, înainte, știu că poate mi-aș fi cerut, mi-ați scuze și mâin, dar nu știu ce,
de data asta, îmi asum greșeala dacă este din partea mea sau dacă sunt situații mai dificile, am observat că rămân calmă
și trătesc situațiile cu "hai să vedem, cum rezolvăm, hai să vedem de unde putem să îmbunătăți.
Hai să țin ceva." Și de asemenea, în situații de a comunicat, de a veni eu, poate, cu un compliment adevărat,
nu în sensul de doar de a face complimente. Iar asta pentru mine este wow.
Iar un alt pas pe care l-am făcut este că în curând o să țin primul workshop legat de greutatea corporală.
- Da, da, da. Și ce e mai important este că în trecut am mai încercat să fac asta, doar că acum observ emoția din spate
și este cu totul alta. Chiar și mi-am creat și un grup de Facebook care, la fel, a venit dintr-o emoție foarte diferită
decât aș fi făcut lucrurile înainte. Iar ele s-au așezat așa fără să, nu știu, pare că n-am depus niciun efort,
însă în același timp s-au întâmplat așa de la sine. - Atitudinea din spate face diferență.
- Atitudina și emoția din care am început să fac lucrurile este mult, mult, mult mai diferită față de...
- Ce gânduri și convingeri aveai când era greu? - Că trebuie să fac lucrurile, să trag eu de oameni, să merg eu către situații
și să insist, poate, să veneau dintr-o emoție de competiție, dintr-o emoție de agitație, cum trebuie să fac?
Și ar trebui să iasă așa și ar trebui să fie așa. Veneau dintr-o... poate uneori și frurie și frustrare.
Și eu drăgeam și continuam să fac lucrurile și în același timp ziceam, "A, nu că o să iasă, o să iasă."
- Și eu, pentru că nu aveam eu emoția, poate și de-aia ajunge la ceilalți și de-aia de-ai susține pe ei.
Pentru că poți să susții atunci când în tine se așează anumite emoții și clături.
- Sunt răsuri de acord. Când tu devii stabil, vei putea susține pe alții care sunt în dezechilibru.
- Exact, exact. Poți să îi conții, evident, dintr-o emoție și cam așa s-a schimbat viața...
- ... din ultima. - Bravo, sunt măduri de tine. Ești minunată, bravo, bravo, bravo.
- Ești minunată. Da, te rog, Darian. Apropo de mega-imaj, până ajunge microfoamul meu, Darian,
din punctul meu de vedere, nu contează de unde pleci sau unde ești acum, contează direcția unde mergi
și oamenii care se cumva diminuează un pic așa știi, lucrează acolo sau lucrat acolo sau nu vor să spună...
- Apropo de atitudine, orice fel de punct în care tu ești acolo pentru că ești asumat
în raport cu resursele pe care le ai în momentul ăla, provocările pe care le ai și știi clar unde vrei să mergi,
mi-mi nu mă interesează că ești mâncitore necalificat sau că ești profesor universitar.
Eu personal am lucrat și ca ospatar, real, nu știu dacă știați, nu știu dacă vă am zis asta, am lucrat ca ospatar și am învățat,
o să vă zic asta, o să mai povestim din momentul acum, am lucrat inclusiv în carfur militari ca mercendizer,
de la mine atunci, și puneam urgorul meu toată ziua era să mă asigur de raftul de la zahăr margaritar și apă minerală tușnat.
True fucking story, vă jur. A să-i înțelege de la sine că acum sprițurile cu apă minerală tușnat au al gust,
însă nu asta în ce să vă spun. Bă, m-a ajutat foarte mult să cresc și am făcut-o cu toată asumarea mândrii și o povestesc oricând,
pentru că, din nou, cât e corect etic, ecologic și în raport cu resursele mele din momentul respectiv, mi-e super admirabil.
Nu mă interesează că e NASA level sau casier, are sens.
Și unii de cei mai mișto oameni pe care am cunoscut, i-am cunoscut în context de genul ăsta care nu erau profesional de dezvoltare personală,
erau oameni la locul de muncă, de la șoferul de Uber până la Meg, are sens, și care, pe mine, m-au impactat.
S-ar putea să fii surprinsă, dragă mea, bine, nu știu cât o să afli, dar s-ar putea să fii surprinsă,
că ai un impact mai mare în viața unor oameni decât îți poți imagina doar pentru faptul că în momentul în care își cumpără ceva de mâncare de la Mega,
cineva cu abilitățile de susțințe și cunosnintele tale le schimbă ziua, ca să nu zic luna sau viața, prin atitudine, prin răspunsuri, poate doar prin privirea ta.
Am observat...
Dă-i-l, te rog, mulțumesc, Dorina.
Am observat deja că sunt foarte multe persoane care vin constant și se așează la coada la mine, deci am observat lucroa asta și chiar îmi spun, mi-ai făcut, nu știu, ziua mai bună.
De felul meu sunt o persoană care zâmbeste și poate am avut și zile mai proaste.
De altfel. Și mi le-am asumat chiar și pe acelea, pentru că altă dată aș fi mers sub masca de dietotul bine.
Și mi-au spus chiar că, uite, mi-ai făcut ziua mai bună.
Burs și simplu se vede, da, exact ce spuneai de resurse și am ales să le merg și să le pun conștient în interacțiunea cu ceilalți.
Pe de-o parte ca să le observ, să mă observ și pe mine și, de altă parte, este responsabilitatea mea, având mai multe resurse, să merg să le pun în relăție cu conștient.
Bravo, te admir din toți fratele meu, bravo, bravo, bravo.
Darian, te rog, scuze-mă pentru întârziere, dar vreau să precizez asta.
Nici o problemă, bună dimineața. Darian sunt.
Chiar dacă ne-am văzut luna trecută, mi se pare că a trecut...
Mi se pare că a trecut mult timp de când... da? Și o simt la fel.
- Mi se pare că a trecut extrem de mult. Să aude? - Da, să aude.
Cum spunea marle nostru poet Basarabean, Nicolae de Abija, "Mi-a fost dor de dumneavoastră ca un uizit de o fereastră."
- Ha, ce frumos! - "Modul foarte serios." - Excelent, excelent.
În primul rând, la mulți ani, colegelor și colegilor care astăzi se serbează un omastră...
- Să știm cine dă prânză. - Primim. Să fie primit.
Mă bucur pentru colegii care acum au vorbit și au exprimat, să spun, realizările și pașii înainte, cumva în exteriorul lor.
Pentru mine totul se întâmplă încă în interior. Nu am ieșit din mine, nu pot să iesc, pentru că în afara mea eram bine.
Sunt bine. Adică tot ceea ce duc în afara, din punct de vedere al servicilor, a relaților, cea-șa mai departe...
- Merge. - Masca asta, cumva, aururile astea sunt extrem. Adică sunt bine.
Pentru ceea ce sunt recunoscător, este că am reușit în primul rând, și cred că universul sau Abarnam, tu, voi, am integrat câteva lucruri, că iau cea mai bună decizie, întotdeauna iau cea mai bună decizie.
Să mă ascult, să stau cu mine, lucrurile acestea, pe cât m-au ajutat, pe atât de rău mă dor acum, mă doboară.
Trăiesc niște lunii extrem de grele. Băi, nu mai știu cine sunt, nu știu ce vreau, nu mă recunosc.
- Fugeam. - Înainte de practitioner, era bine? - Fugeam. - Dar știai cine ești? - Nu. - Păi, eu cer să aflu care e diferența. - Fugeam. Adică fugeam în alte lucruri. - Anestezie, da.
- Cum astând cu mine, el nu-i bine greu. Și stau seara cum ca o păpernă și întot pun întrebări. Păi, cine ești? Ce ești? Ce vrei? Ce vrei să se întâmple? Cum vrei să te simți?
- Și vă rog frumos să mă credeți că și zile norocă la serviciu fac extrem de bine și extrem de repede și am timp să stau cu mine. Dar procesul meu e în interior. Nu găsesc cale acum. - Calea către? - Către nu știu. - Ok. - Nu știu. Vreau să plec, vreau să stau. - Din ce emoție îți pun întrebările astea? Din ce stare emoția?
- Simt cumva că nu sunt aliniat. Nu e o concordanță cumva. Simt o nemulțumire. - Că poți mai mult sau că te doare ceva? Pentru că stăle emoțiunea pot fi diferite. - Cred că și una și alta. - Ok. - Cred că și una și alta. Dar ideea era de procesul interior. Până acum fugeam de lucrurile astea. E, acum stau cu ele, le observ. Înainte dacă aveam o...
o anxietate, o anxietate, o frică. Cumva fugeam de ele și scăpăm. Acum stau cu ele, le simt, le înțeleg, nu mai creează. E, acum caut răspunsuri. Până acum niciodată n-am făcut lucrul ăsta.
Pentru mine, sigur, va veni, o să fie bine. E, acum cumva nu mai vreau cantate, vreau și calitate. - Super, excelent. - Și mulțumesc pentru lucrul ăsta. Pentru mine e un proces interior, nu e exterior cum au fost întru colegii. - Și e foarte valos, extrem de valoros. Nu, vreau să prețez ceva și îți mulțumesc mult de tot care-i dedicat-o. Pentru fiecare dintre noi este interior procesul. Tot ceea ce au împărtășit colegii sunt doar consecințe ale procesului interior. Are sens?
Adică absolut toate transformările noastre, evoluție, tot ce ne spunem, vorbim, facem noi, sunt interne. Extern sunt doar rezultatele. Deciziilor pe care le luăm intern. Are sens? Așa că ai sublinat excelent asta. Și nici măcar nu e despre rezultate exterioare. De foarte multe ori putem să decidem, să transformăm, să integrăm, să înțelegem, să revelăm interior ceva fără să se vada în exteriorul neapărat.
adică, atenție și la varianta de "Ah, o leu trebuie să se vada în exterior că eu muncească interior"
Nu! Doar pentru că dorm mai bine.
Este un rezultat suficient de clar că tu ai făcut ceva diferit în interiorul tău.
La nivel de presiune, anxietate, ajunc.
Deci, nu e despre... Aia e la practitioner.
Practitioner-ul e despre rezultate exterior.
Ca să câștigi încrederea că ai un potențial de a face și a influența lumea în care suntem.
Pentru că majoritatea oamenilor, la nivel de practitioner, când intră în practitioner,
nu sunt conștienți de puterea pe care o au cu impacta lumilor din jurul lor.
Au impresia că suntem o mare în care dacă vine valo, plouă bine, furtună, ae, nu știu, vedem.
Nu, practitioner-ul este despre a te pune în față în față cu potențialul pe care tu îl lai să influențezi lumea.
Spre final de practitioner și master, nu mai e despre exterior, e despre interior.
După cum țineți minte, dacă vădți un pic aminte,
temele de la practitioner au devenit din ce în cea mai metaforice,
pentru că am plecat de la concret, comunicare, obiective, rezultate, comportamente,
și am intrat spre final la emoție, lumea interioară, linea timpului, părți, himnoză, are sens?
Pentru că spre finalul practitioner-ului e despre lumea ta interioară,
nu despre rezultatea exterioarei.
Rezultatea exterioarei sunt o consecință, așa cum au fost și la Alina, așa cum au fost și la Ioana și la Ioana,
deci ai sublineat-o excerent.
Și mă bucur mult că ești conștient de procesul ăsta intern.
- Mulțumesc. - Bravo și te admir. În continuare ești foarte tare, bravo.
Ok? Da, te rog, Mândru. Și după aia în spatele la Laura.
O să îi provoc până aitul microfonul și pe colege din alte generații,
cu care nu m-am văzut de mult, dar mă bucur că se revăd,
să ne spuneți și voi cum sunteți după ce acum un an, doi, trei sau mai mult ați finalizat practitionerul.
Sunt foarte curios. Vă provoc la modul de sunt curios, nu că e cu presine.
Da, Mândru.
- Marilena sunt. - Bună multe.
- Bine ați venit astăzi, la mulți ani, colegi lor, să fie din necuvântați.
Eu am vrut să mișorez distanța dintre practitioner și master,
așa că m-am trezit la trainer of trainer, când am spus că nu știu ce e acolo pentru mine.
Pentru că nu am plecat pe premiza de a deveni vreodată trainer.
Deși engleză nu mi este necunoscută, dar o traduce cu toate astea,
nu am tradus-o de niciun fel trainer of trainer.
Și pentru că era despre noi în practitioner, la trainer of trainer s-a concluzionat motivul pentru care
m-am trezit la trainer of trainer.
Care a fost?
M-a făcut să-mi doresc să devin.
Și pot să am oportunitatea să-mi creez contextul, sau să las să se creeze contextul de a da mai departe
tot ce am acumulat, tot ceea ce învăț, tot ceea ce primesc, te pot să dau mai departe.
Să-mi dau voie să accept provocările și să nu mai impun acele piedici de fiecare dată cu "nu-i din trebuie",
am probleme cu autoritatea care mi-au ghidat foarte mult timp și m-au închis percepându-le astfel.
Pentru că am început NLP-ul în contextul în care eram deja într-un alt curs,
asta pentru că tot ai spus că sărim dintr-un într-altul.
Doar zic ce văd, nu înseamnă că fiecare are ce cum vrea.
Așa cum ți-am spus, a fost o provocare personală să ajung la tine, mă bucur că am făcut-o și că sunt astăzi aici.
Sărumâna și bravă, bravă!
Felicitării!
Ce s-a mai întâmplat în ultima vreme? Bineînțeles că am început și un curs de himnoză.
Super!
Pentru că...
Ce să-și faci?
Stai așa de geaba fără curs de himnoză, am ajuns ultimul.
Bravo, bravo, bravo!
Ideea este cu totul altă. Ieri am avut provocare practică cu clienți reali într-o clinică.
Într-o clinică? Super!
Unde faci cursul?
Cu Mathei Sandor.
Îți pot spune mai mult?
Nu mă privește, doar eram curios, că mi se pare foarte tare ideea de a face practică într-o clinică.
Da, e un program pilot în care o clinică cu tratamente alternative,
până la dispoziție clienților și introducerea, cunoașterea în lumea himnă.
Absolut exigen.
Și de a descoperi cât de mult îi ajută sau nu, în funcție de fiecare.
Și nu sunt intrată de mult în acest curs, ca atât de mult nu am foarte multe cunoștințe, sunt la nivel de bază.
Am avut emoții foarte... că sunt în viață, trăiesc, sunt aici.
Așa. Însă când mi s-a spus că mi-a venit pacientul, început să hiperventilez,
și mi-a zis aminte, recadreză. Ești măcar cum pas înaintea lui.
În cazul tău cu vreo 15.000, da? Ai făcut foarte bine.
Ești cum pas. M-am liniștit.
Încă totă tendința însietății, da?
Cum o să fie dacă mi-aduc aminte, dacă nu îi spun ceva corect, dacă trezesc, îl triggeruiesc, dacă, dacă, dacă, dacă.
Doar ascultă.
Bravo. E esența.
Da. Doar ascultă.
E esența.
Și, da, o spun, nu ca să mă laud, dar să...
De ce nu?
Să... Îmi interes faptul că spune ce ai dat mai departe, nu este o laudă de tine.
De loc.
Și că sunt mândră că am reușit să îi fiu alături pacientului.
Și ai de ce?
Și chiar să-și dorescă, după aceea, să mai stăm de vorbă și să-mi spună, "mi-ai atins niște butoane, aș vrea să știu mai mult."
E încerent. Și care e concluzia ta după lucrul cu primul client?
Îmi place să fac mai mult din tine.
Și cât de mult s-ar fi înșerat mintea ta dacă ai fi crezut-o înainte să...
În aici poți să hiperventilezi, dacă te-ai fi oprit, de exemplu.
Clientul respectiv, pacientul, n-ar fi descoperit anumite lucruri pe care eu le aveam de transmis.
Să ții minte asta.
Da.
Bravo, îți mulțumesc mult, Mâine.
Mă mulțumesc.
Bravo, fericită-l.
Dacă îmi permiti, vreau să fac câteva precizări să complătesc, sau să dau un punct de vedere legat de ce mi-ai împărtășit.
În primul rând, atunci când nu știi ce să faci sau apare presiunea din orice unghi cu un client, coaching, hipnoză, whatever, coleg chiar,
esența este exact cum ai precizat-o și tu, doar ascultă.
Aangstie-tatea și presiunea în a lucra cu altcineva vine din presiunea că eu trebuie să-l salvez, presupunerea, pardon,
că eu trebuie să-l salvez sau să-i schimb lui ceva ca el să fie bine.
Și mă întorc și îți rea aduc aminte, sper să sprijin, dar acum vorbesc cu tot grupul, dar în special pentru că i-a ridicat totul,
cum ar fi să aplicăm în lucru cu clienții noștri, când e vorba de hipnoză, în spate, mai ales, ca aici, am activat,
principiile pe care le știm ca fiind adevărate sau pe care le știm că funcționează despre hipnoză.
Și să dau un exemplu. Am testat și integrat, vine din experiența mea. Dacă tot fac hipnoză, și eu sunt fascinat de subiectul ăsta,
și 80% din ceea ce fac eu este hipnoză, conversațional sau procedural este hipnoză. Dacă tot fac hipnoză,
care este un principiu din hipnoză care mi-ar servi mie acum, înainte de primul meu client? Îți spun că alternativa procesului interior.
Păi, unul mare și negru și unul roșu, nu fute de ce că mă așa poartă sau tricou, mi-a zis mi-o dată cândva că una din cele mai ușoare și eficiente
căi de comunicare cu subconștientul este să mă abandonez cu încredere lui. Țineți minte când v-am spus că cu cât mai mult te relaxești
și spui, "Bă, eu nu știu acum cognitiv soluția, așa că mă relaxez prea ea tu, joacă-o tu." Vă rea aduc aminte că atitudinea de relaxare în fața unui provocăr
dar se exersează, nu e doar verbală și de detașare și spune, "Bă, fie ce-o fi, eu fac ce pot, dacă fratele meu mai mare mă ajută,
bine dacă nu, bă, amă ceva de învățat." Atitudinea de încredere în propriul tău subconștient, vorbesc, îi spune subconștientul lui,
"Am nevoie de tine acum, nu mâine." Are sens? Asta se leagă cu ceea ce ne-am părtășit Alina și și Ioana. De ce? În momentul în care renunțăm la un obiectiv,
noi ce facem? Ne detașăm, fie ce-o fi, da sau nu? Ironic este fix momentul în care subconștientul preia controlul ca să realizeze obiectivul.
Pentru că tu te relaxa și prin atitudinea de detașare și de relaxare, ei zis, "It's your time." De-aia atunci când renunțăm la efortul încordării, se întâmplă lucruri. Ajun?
E lafele și în cazul unei ședinței cu un client, vorbesc de procesul meu interior acum, am zero așteptări ca eu să știu mai bine problema, respectiv soluția, la problema lui.
Eu nu am zero cu orice client lucrez vreodată, întotdeauna intru cu atitudinea de doar ascultă, oglindește și ce e nevoie să audă el prin mine, de la subconștientul meu, care îl știe și pe al lui, gen, o să vină, ce nu o să vină, te pup.
Încă care intru cu presiune de "Mamă, ăsta e CEO, ești prost, trebuie să scoată banii." În momentul în care de vin străsa, iese bine, merge, dar procesul meu e mult mai consumator. Are sens.
Și atunci de aia zic, aplică din hipnoză ce știi despre hipnoză și anume personal, și asta e despre mine, încrederea împropru totul subconștient.
În momentul în care tu zici, "Îi, a venit primul client.", e presiune. Practic spui, n-am încredere împropru în totul subconștient, ceea ce e ironic, reporta de altul faptul că tu vezi așa hipnoză.
Adică ai încredere în subconștientul lui, dar n-am încredere în al meu ca să mă sprijine? Păi, e un pic de paradox. Asta e doar ce am auzit.
Și am brusolat pentru că sunt mai mulți oameni care lucrează, inclusiv din echipă, scuze, din echipă care lucrează cu alții.
Un alt punct de presiune, dar din nou, aici devine sincer, nu am un răspuns garan, am început să studiez asta, adică să verific asta inclusiv la facultate, am întrebat-o pe profesora,
cât de inclusiv legal până acolo m-am dus. Și juridic, corect, este să vorbim ca psiholoși, psihoterapeut sau coach, nu mai zic, dar deja se schimbă.
Dar vorbesc de psiholoși, psihoterapeut, cu pacienți. Pentru că din punctul vărăi aduc aminte modul 1 NLP Practitioner.
Emoțiile vin ca o consecință a cuvântelor pe care le folosim pentru că dau o semnificație pe harta noastră mentală.
Care e semnificația cuvântului "pacient"? Bolnav, defect, vulnerabil, extrem, pacient.
Am auzit inclusiv coach, care vorbesc la modul de "fără formările tale", că te știu, tu ai, vorbesc, dar au făcut un curs de weekend.
Și e gata am, mi-am deschis "cabinet". Ce-ai făcut mă? Mi-am deschis "cabinet". Ce cabinet? De dezvoltare personală. Nu boss.
Juridic și etic și ecolog, cum vrei tu, la noi n-ai voie să spui cuvântul "cabinet". Știu că orgoliu tău zice "He, he, am cabinet". N-ai cabinet.
Inclusiv cu formări de psihologie și psihoterapie, dar asta este la mine, da? Vă vorbim de la toate presiuni pe care o lăm noi prin cuvinte,
dar din punctul meu de vedere, și am întrebat-o profesora fix acum o săptămână, nu mai știu, la facultate, doamna profesora, cât de corect este ca psiholog,
că doamna e psiholog și profesor, profesionă, vestar, doctor, psiholog, psihoterapiu, are toate gradele.
Este ca dumneavoastră și noi când vom fi psihologi, am dat-o pe să folosim cuvântul "pacient". Unul raportat la clientul nostru care vine la noi și nu are niciun legăture cu lumea psihoterapiei sau psihologiei,
omul are o provocare pur și simplu. Să-i spui sau să se identifice ca pacient cât de ecologici produtive pentru el psihologic.
Și profesoarea mi-a răspuns fără niciun fel, nici n-a respirat. Nu e deloc favorabil clientului să-i spui vreodată sau să teraportez la el sau să audă din orice unghi,
chiar dacă atenție poate are, să spunem așa, diagnostic de la psihiatru, că este și latura clinică a psihologiei și a psihopatologie,
unde într-adevăr vorbim de dezequilibri mari, unde se vorbește în diagnosticii clinice, o secundă. Dat de un psihiatru cu psihiatru care este medic, e altă discuție.
Dar mă întorc. Și profesoarea mi-a spus, și eu susțin asta de 6-8 ani de când verific asta, nu este favorabil în primul rând clientului să-i cadrezi,
și o să-i vinde ce înseamnă cadrare la modulul următor sau modul celălalt, să-i cadrezi experiența pe care o rumează să o aibă cu tine ca ghid, ca fiindcea între un om care e acolo să-l vindece pe el de orice pentru că el este pacient.
Indiferent că tu ești medic sau nu. Are două efecte nepotrivite din punctul meu de vedere, nu mai vorbesc de latura juridică, asta e altă discuție.
Unul crește pe tine presiunea foarte mult, pentru că te face responsabil de vindecare. Stai un pic, dă-mi voie să termin.
Dar asta se întâmplă inconscient. Deci nu e că aleg, nu, e pacient. Păi, ești prost. Poate că el este pacient la o clinică, sunt de acord că urmă să ajung și acolo,
dar nu e pacientul meu sau tău. El în relația cu tine, e răcomandare, tu faci ce vrei. El ca client sau ca, după cum m-ați făcut practitionerul, explorator al propriilor lui provocări.
Din punctul meu de vedere, asta este presiunea pe care ne luăm noi ca ghizi în orice fel de context de a salva, sprijini sau ajuta,
că vreau să explici de ce nu sunt de acord cu cuvântul. Nu sunt de acord, nu înseamnă că e greșit. Linguistic, semantic, morfosintactic, e corect cuvântul "ajut pe cineva".
Psihologic din punctul meu de vedere, are un efect neproductiv, pentru că ajunge pe cineva presupune că el este inferior.
Sau e victim în orice fel de sens. Dar asta e sensul pe care îl dau eu, nu l-am auzit nicăieri, e de la mine asta.
Recomandarea mea, și o să mă vedească de foarte multe ori, dacă zic "ajut", mă refac imediat și zic "sprijini", sau să zic direct "sprijini", pentru că sprijini avem nevoie toți.
Nu e niciunul defect în orice fel de sens mai prost dacă are sprijini, are nevoie de sprijini în diverse provocări. Da sau nu?
Bă, dacă îmi spui "am nevoie de ajutor", psihologica, semnificația, majoritatea între ei ne ducem pe victimă.
Și ne cimentează nouă atitudinea de noi, suntem o victimă neajutorată, deci am nevoie de ajutor, versus, bă, uneori am și o nevoie de sprijini, nu mă face cu nimic mai prea jos decât nimeni.
Ajun? Dar atenție, tot ce v-am spus până acum, și Mari la fel, este o preferință, este un ungheal meu care funcționează pentru mine,
că aveți toată libertatea să detestați pe ambele. Cunosc psiholoși care țin foarte mult la cuvântul de pacient și când am explorat cu ei un pic, că mi-au dat voie și am fost contextual potrivit,
mi-au recunoscut că da, mă, într-adevăr mă face pă mine să mă simt ușor superior pentru că am pacienți.
Este munca lui/ei să facă asta. Când le-am explicat și am vorbit din nou, ne-am permis, și a fost în context foarte prietenuș, și flexibil, cum văd eu că în momentul în care spui pacient, ei presiune pe tine și o pui și pe el, versus ghid pentru câteva zeci de minute, sunt eu și tu ești explorator, nu ești pacient, nu ești defect, nu ești bolnav, îi s-a schimbat atitudinea și a zis "Da, nu m-am gândit la asta."
Și mi-a dat după aceea mesajul pe câteva săptămâni și mi-a spus "Clienți care erau blocați în diverse provocări foarte mult timp de-ai lui, au început să aibă rezultate din momentul în care el și-a schimbat atitudinea față de ei că nu îi mi-ai privea ca pacienți, îi privea ca și clienți sau ca exploratori." Are sens.
Și mai fac o singură precizare, după care, Mari, dacă vreau să răspund după aceea că este Cristina, care a ridicat mâna, postul la jos te-am văzut, am marcat auditiv inclusiv, deci clar că nu o să uit.
Atitudinea cea mai potrivită pe care vă recomand să o exerțați în lucru cu o persoană sau cu mai mulți, irrelevant, dar tu mi-ai ridicat-o și îți mulțumesc, este cea de "Clientul meu este expert în problema lui, nu eu. Nu eu, el. Este premis a NLP fiecare persoană este expert pe harta lui mentală." Da sau nu?
Ce a provocat problema?
Problema, situatia pe care vrea sa rezolve.
Pai harta lui.
Cine experte pe harta lui?
El.
Eu trebuie doar sa il largesc un pic fasticolul de la lanterna.
Sa-i pun lanterna pe altre.
Dar eu sunt pe harta lui.
Ma duc si fac harta lui.
Ba, boss, ai uitat-e-a ce?
Convingere, blocaj, aiste contrazici, dar eu ma duc pe harta lui.
In un momentul in care el vine la mine si eu am asteptarea de la mine sa am si rezolvarea la problema lui,
nu mai sunt psiholog, coach, ce vrei tu, psihiatru, medic.
Medic, da, ai alta descute.
Sunt consiliari.
Sunt experti in ceva platit pentru expertiza mea.
Ghidul in coaching si in terapie, din punctul meu de vedere,
nu ar trebui sa fie expert in problema clientilor.
Ar trebui sa fie expert in comunicare cu oameni care inca nu stiu sa comunice ei cu ei despre provocarea lor.
Asa o vad eu.
Si cand am un client nou de orice fel de statut, nivel, nume, whatever the fuck,
reusesc sa-i sprijin pentru ca din start, atitudinea mea pleaca de la doar ascult.
Dar de ce doar ascult?
Pentru ca orice fel de client care vine cu o provocare la mine, vine si cu o solutie doar ca el nu stie.
Si asta e a doua convingere pe care va recomand sa o exersati.
Nimeni in viata asta nu mi-ar rezolva mie personal nicio problema,
exceptand rolurile potrivite, medic sau, da, ma refer in coaching si,
majoritatea cuvâstitoare doar mi-au dat unghiuri diferite din care eu sa-mi privesc provocarea mea
cu o solutie pe care eu aveam deja in mine.
Asta este momentul revelatiei.
Revelatia ce inseamna.
Am inteles ceva, dar de unde ai inteles, unde il ai informatia?
Pai tot in tine, doar ca nu priveai din unghiul potrivit.
Cand voi, in timp ce eu predau si explic si faceti aia,
"Bai, esti nebun cum e asta", sau saudezi, simti, "Mama, cum..."
Nu e ca eu iti dau ceva, e ca tu privesti din alt unghi ceva ce era deja in tine.
Are sens?
Si in momentul in care exercezi atitudinea asta de clientul meu,
care are toate solutile deja in el,
clientul se va simti si imputernicit.
Pentru ca va simti ca tu vrei sa-l sprijini, nu sa-l ajuti,
si va simti o chestie foarte importanta, un lucru foarte important in crederea ta ca ghid in el.
Bă, genuos in fata ta sau sa-l langa tine, daca depinde cum te pozitionezi,
ca ghid expert sau ca si companion de drumul bucata de vreme.
Va simti ca tu ai incredere in el prin felul in care te raportez la el.
Si va zic din totul fratele meu, din experienta.
In momentul in care oamenii percep, fara sa stie cognitiv,
percep, emotional, ca noi avem incredere in ei,
sa-si gaseasca o solutie in procesul lor de evolutie, indiferent cat dureaza,
resursele lor devin mai disponibile pentru ei.
Nu stiu sa va zic cum functioneaza, este efectul Pygmalion, de care va vorbeam la practitioner.
Atitudinea noastra fata de alti oameni, ii face pe ei,
nu mereu nu tot de una, dar majoritate, in majoritate,
sa se comporte intr-un mod in care acceseaza niste resurse pe care altfelul le-ar fi accesat.
Si atentie, functioneaza in ambele directii.
Cand avem asceptori joase si ma astept sa ma dezamadjesti, ma astept sa nu reusesti,
ma astept sa amani, ma astept sa nu faci nici de data asta, deci invers.
Nu, poate nici macar nu iti spun.
Oamenii vor avea tendinta inconscienta sa confirme asceptorile noastre.
Evident sunt si cazul in care noi ne asteptam sa faca bine si ei fac mai putin bine.
In mod evident sunt si astea posibile.
Insa majoritatea de tipare, din experienta mea si Pygmalion asta spune,
asta este esenta efectului Pygmalion, cum l-au numit ei, abar n-am de ce l-au numit asa,
dar e un nume checi, majoritatea oamenilor vor avea tendinta sa confirme asceptorile inconstiente
ale mediului lor despre ei insis.
E, in momentul in care nu lucram cu o persoana, noi suntem mediul lor.
Si atitudinea mea fata de acea persoana, ca sunt 150, ca sunt 300 sau ca e una in fata mea,
este eu ma uit la ea si vad ca asta e convingerea mea, sunt sigur ca ai toate resursele.
Eu astept doar sa-mi spui care e solutia.
Si eu pun intrebari prin coaching sau ghidez scenariul de hipnoza ca sa imputernicez persoana
ca sa aiba in credere sau sa se relaxeze si sa auda solutia propriului subconscient.
Si atunci, a munca ta devine foarte usoara.
Si tu ai deja toate abilitatele ca la cum stiu ca te formari si experienti ai.
Adica, ce-mi cer sa spun este ca ai toate motivele sa fii relaxata in lucru cu toti cliniții de acum incolo.
Unul, datorita principiului hipnozei de am incadren subconscientul meu si al lui,
ca ar fi rar unic sa am in credere in al lui, dar n-am in al meu.
Asta e un pic de paradox.
Si doi, datorita tuturor experiențelor si formalilor de la interioare.
Ei, ok deja, asta-mi ce o sa spun. Are sens?
Cristina, apoi scursi la Laura ca avea una radicata, dar stiu ca tu vrei sa raspundi la ce vorbesc cu Mari,
de aia nu pun pe Laura ca sa nu schimbam subiectul.
Da, pe mine m-a intrigaruit cu pacientul. Vreau sa va spun asa, ca in parcursul meu am facut 7 ani psihanaliza.
Ca si clienta?
Eu asa ma gandeam, dar ce sa vezi, am fost pacienta. Las-ma sa iti povestesc.
Voi o sa aveti, nu stiu, in 2 sau in 3 in anul cursul de psihanaliza.
Si chiar nu, iti dau eu provocarea, sa vorbesti cu proful, profa de psihanaliza, conceptul asta.
Din cat te stiu, e singura formatiune care tina la nomenclatura asta de pacient.
Asa este, sunt foarte conservatori, asa este.
Ce voiam sa spun, cand eram necunoscatoare acum multe ani.
A fost cu sen si cu folos?
Pana la urma, da, dar vreau sa spun ce m-am dus la tipa asta, la psihanalista.
Cand am aflat ca sunt pacient, i-am zis, ba, cred ca am gresit destinatia, ca eu n-am vrut la spital, la o clinica.
Adica, I'm good, stii? Si vreau la un psihoterapeut.
Ea era doctor in orice fel de sens?
Nu! Am si intrebat-o, esti si medic?
Da, da, da.
Si zice, nu, pentru noi toti sunteti pacienti. Voi vreau sa zic ca m-am enervat atat de tare.
Zic, what the fuck! Pentru mine, faptul ca vin la cineva, sa ma curat, sa ma fac bine sufleteste, sa ma vin de crani,
pe mine ma face curajoasa ma si asumata pacient.
Comple de acord.
Oricum, foarte naspa impactul. Dupa vreo 2-30 dinte, i-am dat pace, zic, nu pot sa-l scot, e foarte frustrant.
Vorbea constant despre faptul ca tu esti pacienta sau era doar un termen in notitele ei?
Mie nu imi spunea ca sunt pacienta, vorbind cu mine, dar vorbind de altii sau alte contexte, da, se refera la oamenii aceia,
care erau ca si mine, clientii ei, da, ca pacienti. Trebuie ca mintea mea, daca ia sa faci pacient, nu o sa fiu client.
Anyway, m-ai enervat maxim. Adica mi se pare foarte nasol.
Opinia mea suntem de acord. Voi vedea ca as avea discutia asta cu profetiul, inainte sa stia vechi, dinozaurii, profetiul, inainte sa stari doctorii.
Voi vedea ca vor spune "dute ba, de ce tu nu stii ce inseamna?"
"Dar, sa tu cu abilitatiile tale care incontestabil le ai, daca ar fi asa un challenge personal, as putea sa conving, nu pe oricine, proful profa de psihanalisa."
Nu am o miza in asta.
"Dar, nu o sa conving, vorba vine, dar macar zna eu exact."
Stai sa trec examenul si dupaia...
Stii cum e, inca din pacate trebuie sa recunosc asta. Eu n-am platit-o. Nici nu vreau. Nera sa zic "inca e, nu."
Apropo la pre-programare.
Dar stiu, din alte contexte, ca profii, mai ales la facultatele de stat, eu sunt la privata, ca am dus la Dimitri Cantemir, n-am vrut la UBB, din motive puteam sa ma bat sa...
Nu vroiam sa ma duc, n-am vrut si nu regret.
Inca se practica, in specie al acele de stat. Se practica, ideea e "sufer profesorul, nu trece examenul."
Da, da, da.
Nu toti, nu tot timpul numai, nu tot de-auna.
Dar am auzit din niste contexte in care anumiti profi de ceau, in maturitate mare, profesionala, si ar fi trebuit sa aibă si personala emozionala,
asteapta la diverse examine, sa se reproduca cu materialul pe care l-a invatat studentii pana la virgula.
Deci, am zis, "Dude, ce te-acceleraze, suntem in 2025, esti cu capul."
Versus la Dimitri Cantemir, de exemplu, unde sunt eu, majoritatea profilor extrem de relaxati, eu nu stiam asta, ca sa poate, am aflat anul trecut,
cand anul trecut am fost la filosofie student, ca aparent m-a apucat de vreo 2 ani, la Universitatea Bucuresti am fost,
dar era foarte greu sa fac luji Bucuresti, la stat, eram si la stat, n-am putut sa fac fata, dar am observat in context si de stat si de facultate,
acum studente vin cu laptop-ul la ore, n-au nicio greata, e cu laptop-ul deschis.
Bine, proful presupune legal ca tu notezi, da? Eu eram pe Facebook, raspundeam la mesaje si dadeam directii si vorbeam cu echipa,
dar mi s-a parut, adica sunt profeta foarte relaxati, asta in ce sa spun, in contradictie cu asta,
cand am auzit ca sunt profi care au asteptarea sa le repetusi la linie, la virgulita, daca nu te pica, nu ca iti da sapte.
M-a luat capul, si atunci n-o sa fac asta, n-o sa ridic acest subiect cu profesora ce o sa fie atunci de la psih analize,
decat daca o sa vad ca am cu cine sa vorbesc, asta zic, daca o vad ca evaluui si tu cu cine, stii?
Altfel, ca sa fiu sincer, voi merge complet patitudinea de inautentic congruient.
Ce am observat este ca la psih analisti asta este o mare mandrie. Asa este, de la Freud citire, asa este, de la tatal lor vine asta.
Si atentie, psih analiza, o spun cu toata sumarea, are o foarte mare valoare de oferit, psih analiza.
Am cunoscut oameni care fac psih analiza in sensul ca si specializare, care m-au impresionat prin diverse abilitati
si unghiuri in care privesc anumite provocari, in acelasi timp, nu toti au reuscut. Si psihologii, nu, toți psihologii sunt buni in ceea ce fac ca sa fiu elegant.
Ca nici avocati, nici medici, etc. Deci am toata stima pentru psih analiza si psih analisti, sunt deschisi, o sa documentez asta la un momentul potrebit,
doar am ridicat-o pe asta cu pacientul ca mie personal mi se... chiar inclusiv daca esti medic, psihiatru, personal,
apropo de puterea lingvistica si influența emozionala lingvisticii proprii sau altora, mi se pare ca n-ar trebui sa-i spui ca e pacient.
Este opinia mea, mi se pare ca diminuez foarte mult ressursere pe care psihicul lui le va accesa in favoarea lui daca-i spui ca e pacient versus client,
explorator, persoan, nu stiu cum, dar nu pacient. Asta e opinia mea personala, inclusiv chiar daca ai dreptul sa-i spui ca e pacient,
ca tu esti medic, psihiatru sau orice, cred cu tarie ca nu-i face bine, mai ales in contreza sanatate psihica.
Acolo e provocarea mea, ba, unul e om care are provocare psihicice de nivel clinic, patologic, se mai dai si o presiune in plus ca e dement,
ca de ce nu mergem ina psihologie sau la psihodrapeut? Ca nu-ti nebun, asta e mentalul colectiv, da sau nu?
Ba, tu vii si spui si ca e pacient? Mi se pare paradoxal, si tu ar trebui sa lucrezi ca si expert in sanatate psihica exact la directia opusa,
sa crezi cadrul de confort si de siguranta si de admirabilitatea curajului omului, de admiratia curajului omului care vine si cere sprijin,
nu sa-i spui daca vii si ceri ajutor de la un psiholog clinician esti si pacient.
Pai cine-ti mai vine ma sa te caute sa faca psihologie in Romania?
Cum mai este ca mergeau? Si cred ca aveam un grad mare de masochism, pentru ca desi invenea sa-i spun, ba, duce-te, ai.
Nu am facut-o. Si sa stii ca au si... O sa vezi cand o sa ajungi la cum s-au un cadru atat de rigid, adica daca faci psihanaliza, obligatoriu trei sedinte pe sapta pana altfel.
Sigur, rateri nu se petre spair. Aveam voie sa-mi iau concidiu doar in august. Aveai voie? Right. Adica...
Poftim, stai un pic. Nu, nu, jur. Deci, jur. Stai un pic, voie? Eu am facut asta, acum stai sa ne intelegem.
Ma stai un pic, voia, ai zis voie? Ecute-ma. Deci cadrul ei cadreaza asa. Vi la psihanaliza, vrei sa parcurgi un proces terapeutic psihanalitic. Atunci, trei sedinte pe sapta mana.
Cat costa una? Voia, cu 13 ani, 14 ani. Zini cat era acum 13 ani. Dar destule mult. Ca adaug eu inflatia. Era mai scumpa decat o alta formare psihoterapheuta, I mean. Sigur.
Asa, trei sedinte pe sapta mana. Nu cam cedat, dupa 3 ani am zis ca vin doar la 2. Vrei asa, bine. Nu inseamna ca asta e. Nu, nu, nu. Aia a fost. Si la asta m-a lovit rau, mi-am intamat o vacanta, concidiu, nu mai stiu, undeva in iulie.
Da. Si zice, dar tu nu poti sa ti-ai decat in august. Si zic... Ca atunci e el. Eu sincer, chiar nu pot in august basca, nu vreau, deci am putut, drept dovad in iulie plec.
Si zice, ok, n-am facut eu precizarea de la inceput si mi-asume, exact asa mi s-a spus. Dar din momentul asta, sa stii ca singura luna in care poti sa pleci in vacanta sau in concidiu, ativari, este luna august.
Altfel, zice, tu poti sa pleci oricand, iunie, iulie, cand vrei tu, dar si dinselele platesti. Sigur, pa irata le merga.
Mai nu, asa erau psihanalistii, nu glumesc, adica e...
Dar de ce august, ca sunt curiosi.
Atunci, da, cumva era... Da, era... Si nu, mi-a dat si explicatia. Psihanalistii luna august au concedi. Un psihanalista luna august e de concedi. Kind of.
Si zic, da ma, dar eu nu sunt psihanalist. Excelent, excelent. Tu esti, nu eu.
Excelent anatinut, adica.
Nu stiu, nu vreau sa judec din prizma asta, sunt sigur ca sunt excepții.
Nici eu, si nu vreau sa las impresia ca analita e naspa si e valoroasa.
Da, iti multumesc de impartasirea, preciz. Nu, nu, e foarte valoroasa.
Da, este, dar este... Pai, deci scoate toti diavolii din tine.
Intruferii bine, ca nu lasa inauntru.
Pai, nu-mi duc in gura mea, veni sa-i dau femeiile ale ea.
Iti multumesc de impartasire, apreciz mult. Nu cred ca sunt toti asa. Am cunoscut, v-am spus, un moment foarte valoroasa in sensul asta.
Eu am devenit usor sensibil la abordarea psihanalitica, curios sensibil, in momentul in care in 2018, la a 2-a mea grupa, sau a 3-a, nici mai stiu cum e, ca a 2-a,
grupa de NLP Practitioner, in modul 2, fix la inceput, la Practitioner, la inceput, cand am preda su modalitatiile, sau la a 2-a zi, nu mai stiu.
O tipa s-a radicat fix de pe randul din mijloc, nu o sa-i zic numele din respect pentru ea, dar era si o persoana foarte inteligenta si intelectual si medic,
asa, am inceput sa planga, n-am observat-o initial, adica plangea si pe scaun, stiti ca nu intervin decat daca omul cere spune, dar il observ.
Pentru ca lasa-si treasca procesul ca este interior, apropo de ce vorbam cu Darian, suntem atenti, dar nu intervenim.
Pe principiu, daca un coleg plange langa tine, nu-i dai un cervetel ca e interiul procesul, ca sa stiti.
Inchidem parenteza, aia vine din salvatorul tau, din nevoia lui. Si o vad, o observ, o observ, am luat radica mana, vreau sa spun, eram 20 in sala, nu eram...
Ce era alta? Am luat radica mana, vorbeste fara microfon, si zice, "Horia, am vreau sa zic ceva."
Zic, "Sigur, drag-a mea, te rog." Deci, fix acum 10 minute s-a intamplat ceva ce caut sa rezolv de 5 ani.
Si eram... I-l dai seama, vreau sa stiu. Ne-a povestit ceva intamplare pe care a lucrat 5 ani de zile, aceiasi intamplare, 5 ani de zile la psihanaliza,
fara nici o atenuare, insa a simtit, a perceput ca a depasit rezolvator/rezolvator, pentru ca preda sa-mi sun modalitatile,
care intervin direct pe reprezentarea mea in tala, cu 10 minute inainte in grup, nici macar nu vorbeam cu ea, adica era exercitul de grup, cum stiti ca am facut.
Si in pauza am intrebat-o, zi, "Bai, tu vorbesc, eu s-ai facut 5 ani de zile psihanele." Ce da, de multe ori, 2-3 zile pe saptamana,
cand spuneam, "Bai, dar n-am rezultate dupa un an, un an jumate, 2, n-am, tot insomnit, tot anxietate, tot atacuri de panica, tot."
I s-a raspuns ca procesul e de lunga durata, deci trebuie sa stai in pic, ca nu asa, ce facem?
Asta e o cadrare care au grija sa te faca de la inceput, si spun, "N-am zis asta apa foarte deep."
E adevarata in anumite aspecte. E adevarat.
Psihoterapia de lunga durata are, intradevar, nevoie de timp pentru a produce efecte, pentru ca in un proces psioterapeutic corect ghidat si eficient ghidat,
se rescriu parți mari din personalitate, ceea ce e foarte valoros. Si sunt de acord ca e nevoie de timp.
"Bai, daca-mi vorbim de atacuri de panica si insomnie, a ne-a durat 5 ani."
Da, dar pentru asta nu mergi la psihonal.
"Da, dar pentru asta nu mergi la psihonal."
"Da, dar pentru asta nu mergi la psihonal."
Si de atunci am vrut doar sa spun asta, sunt foarte atent la covinteul psihonaliza, sunt conscient ca 99% de psihonaliza eu nu stiu, deci nu stiu ca nu stiu, de aia sunt curios sensibil.
Isi multumesc frumos, Cristina.
"Oricum, fac precisarea ca sa nu impactez pe nimeni negativ, ca la mine asta s-a intamplat undeva cu 13-14 ani, cred, imi place sa cred si am credinta ca intretim s-au mai flexibilizat si ei."
Foarte probabil.
"O sa o manasca asa sa fie sper."
Foarte probabil. Eu sunt curios, recunosc ca raman foarte curios in directia asta.
"Mari, da, o iubesc, dar la vinia-i din alt fil."
Discutabil, are cateva declaratii/convingeri care m-au pus asa un pic in standby, insa 89% din ceea ce am auzit-o pe danta vorbind, este prostoara fix la investatia Bucuresti, la psihologie, de aia cumva eram dorins o si cunos la un moment dat, n-am ajuns in anul respectiv, dar nu ca am fost la filosofie, ce trebuie.
Pe ea o urmaresc cu drag, pe ea, stii? Dar tot cu sare, ca are cateva in care mai... "O, sare de-ti cu mie, ba, sunt asa." Nu cred, documentez.
Va rea aduc aminte modulul de practicine, nu mai stiu la cand v-am spus.
Nici o autoritate care va castiga in credere nu ar trebui sa beneficieze din crederea voastra completa si neverificata macar din cand in cand. Nime, nici eu, nici... da? Nime. Verificati din cand in cand persoana care va castigata in crederea professionala sau personal, ca poate nu mai e valabil, poate a luat-o opcasi, ca se intampla, nu e gata, ma, m-ai castigat o data, tot restul vietii, nu, ala este efect de eroare cognitiva.
Ne apropiem de pauza Laura si Alex si mergem in pauza.
Multumesc de radare, Laura.
Nu vreau sa va retin mult, ca eu stiu ca...
Noi suntem deja aici in reti.
Nu vreau sa stau sa ma laud acum.
Auleu, de ce n-ai vrea sa faci asta?
Eu stiu cat sunt de minunata si nu trebuie sa...
Si ce, nu vrei sa stim si noi sau ce?
Nu, vreau sa va zic ca m-am relaxat foarte mult si sunt foarte, foarte linișita in ultimele luni.
Dupa o tabara de anul trecut, am mai vorbit eu despre asta, dupa Elit, de anul trecut din martie,
dupa o transa ghidata pe care ne-ai facut-o si ai zis sa nu dau prea mult din casa si n-am sa dau,
m-am hordat aceea cu la finalul vietii.
Ok, ok, las-o, las-o.
O las asa, pentru ca chiar te rog sa facem.
Si atunci m-am imputernicit, m-am responsabilizat, mi-am luat fruiele in propriile maini
si mi-am cumva, nu stiu, mi-am suflecat mânecile si am drait fix cum am vrut.
Am facut fix ce am vrut eu.
Doar ca am pus foarte multe presiune pe mine, am muncis foarte mult, muncesc foarte mult,
imi ia obiective foarte mari, cu miza mare si in ultima perioada m-am relaxat, am zis imi ba picioarele fie ce o fi,
ca nu mai pot sa nu...
Brav, ușos fix acolo.
Da, fix acolo, fix acolo sunt.
Sunt foarte relaxata, mi-e foarte bine asa, muncesc in continuare foarte mult, dar o fac din alta energie.
Nu mai e presiunea aia ca m-am...
O faci pentru ca vrei, nu ca trebuie.
Exact, o fac pentru ca vreau eu, miza e mare, in continuare.
Doar ca...
Dar nu mai e o tragedie daca nu o atingi.
Nici nu ma mai intereseaza.
La munca m-am relaxat foarte tare, cu toate ca sunt foarte, foarte aglomerata,
nu zic pacient, dar in cazul nostru sunt pacientii spitalului, eu lucrand intr-un spital de stat,
toti la mine, toti la mine, toti la mine.
In ce sectie esti?
Eu acum m-am mutat definitiv pe masaj.
Ok.
Nu mai fac elektroterapie, nu mai fac chineto cu toate ca mai rup si chineto,
ca parca mi se pare mie ca mai trebuie, unde mi se pare mie ca mai trebuie.
Sigur.
Suntem 8 cabine de masaj, 9 cu mine acum.
La ce spital?
Grand de Furie Nord, spital de stat.
Ok, da.
Da.
Si am reusit sa aduc liniste antre noi, faptul ca stam 8 ore acolo,
haideti in pana mea sa le facem placute,
absolut.
ca lucrati in scarba fiecare in cabina voastra face si ce vreti, nu ma intereseaza.
Daca inisiti, nu ma face si pe mine sa ma simt inasolata.
Haideti totusi sa fie misto daca tot este, ca oricum si daca lucrez treceam.
Si eu acceuta asta cu bratele deschise sau ce?
E, lucrez la asta.
Fale un masaj.
Nici de la noi bine nu le faca, si pe mine ma doare spatele, nu le face nimeni.
Hai sa zic, hai sa zic.
Hai desi totusi sa fie ok intre noi.
Bravo, si s-a schimbat ceva.
S-a schimbat ceva, inca lucram la asta, dar totusi e mai bine, e mult mai bine.
In viata personala, si eu patez.
Sunt bine, am o provocare.
Eu nu mai sunt cu sotul meu de aproape 4 ani.
Nu pare greu.
Poti sa zic?
Ok.
Desi fica mea sta aici in Bucuresti, sunt doar eu cu Justina casa, suntem doar noi.
Si a fost o perioada, dupa ce noi ne-am despartit, in care eu fiind si vulnezi...
Nu imi caut scuze, nici nu conteaza.
Nu sunt scuze.
Am fost amanti, o perioada.
Tu cu fostul sot.
Daca esti tu cat de des se intampla asta...
...asura la randul lui, el a plecat de la mine la altceva.
Da, da, daca esti tu cat de des se intampla asta...
Nu glumesc.
Si...
E greu sa spun asta, ca...
Nu trebuie. Spui ce vrei tu.
...ca in cateodata ma simt judecata, dar...
De?
Am o vorba, mi se rupe.
Bravo. Judecata de cei din jur.
Bine, nu stie foarte multa lume, dar cumva...
Inca mai simt eu ceva acolo.
Daca esti tu cata lume te judeca in acea situatie...
Sau a fost...
Si cat de hipocriti sunt, te-ai calma.
Da.
Stiu ca sunt hipocriti, nu ma inderezi atat.
A, ia zic.
De vreun an jumate, efectiv, nu mai vreau.
Dar, ca fiind un posibil partner...
Bravo, daca asta simti.
Meriti eu, omul meu.
Doar al meu.
Meriti mai mult.
Da, da.
Ma scuzi, prea sincer.
Da.
Si, acum de cate ore am avut o provocare cu masina,
el fiind...
Da, eu simt.
Noi am avut...
Eu am avut, noi doi impreuna,
am cladit un imperiu in auto.
Eu am avut o firma...
Auto.
Desmembrarii, import, export...
Inrelevant, bravo.
Exact, nu conteaza. Eu am avut o firma de transport marfa.
O firma de tractari auto.
O firma mare.
Noi, cand ne-am despartit, cumva...
A fost o chestie nasoala.
El fiind indragostit, eu acum l-am inteles.
Am simtit asa cum ca m-a luat cineva de ceafa din viata mea
si m-a pus intr-o alta viata.
Fiindca am ramas fara nimic.
Absolut nimic.
Deci cand zic nimic, zic fara 10 bani.
Am ramas cu doi copii
si cu demnitatea...
In imagineaza.
Acum sunt bine, mi-e bine.
Si anul trecut...
Am avut un accident cu down-a total.
Am avut un accident cu down-a total.
Am avut un accident cu down-a total.
Cu masina aia pe care a binevoit sa mi-o lasem.
Si am ramas fara masina.
Ceea ce mie mi-e foarte nasol fara masina.
Mi-a luat-o, ca el fiind in domeniu, zice "hai, lasa ca o facem".
I-am dat-o lui sa o faca el.
Din 2-1, ca face si importaut-o si sa-mi faca din 2-1.
Am finut.
A trecut un an-an jumate.
Anul trecut din mai, deci un an-an jumate.
Sa dea draci in capul lui, daca face ceva la masina aia,
eu trebuie sa fiu la mana lui.
Normal.
Si ma controleaza.
Si asta nu-mi convine. Eu din an-an jumate, daca nu mai sunt cu el,
vede ca sunt singura, deci sunt disponibila in mine a lui.
De-aici probabil asta si vrea sa fii.
Exact.
Si acum mi s-a stricat masina asta pe care o am din mila lui.
Inface unele probleme si a inceput.
Am facut comanda de piese, te costa atat.
Zic, bai, muncesc destul de mult.
Muncesc sa-mi duc copii intr-un concediu.
Eu am platit anul asta.
Sa-mi duc si lui.
Da.
Sa-mi si copii lui, nu?
Sa ne intelegem, copii sunt doar ai mei.
Ah, ok.
Ca era usor de...
Da.
Si i-am zis, zic, sunt destul de aglomerate,
pentru ca vreau sa-mi duc copii intr-un concediu in Italia,
vara viitoare, si tot strang, as zuna.
Strang, normal.
Ok, dar va trebui sa-mi platici doar piesele, daca nu.
Zic, bine, dar arate. Noi negociam.
Si zic, bine, dar arate.
Bine, jumate, acum jumate cand vrei tu.
Si daca vrei sa nu platici manopere, a trebuit sa ne vedem.
Si i-am zis, sunt foarte oposita.
Am injurat, cum ma exteriorizez eu.
Si i-am zis, lasa-ma frate, ca nu mai.
Adica chiar nu mi-arde, am inchis.
Si acum ma simt cumva constrins.
E de bine, stiu ca e de bine.
Imprumut bani sa-mi iau o masina.
O masina, nu conteaza.
Sa i-o dau, nu mai vreau nici pe-a mea.
I-am zis, zic, du-te radiaz-o macar la primarie sa nu mai platiti.
Ca era pe numele lui?
Era pe numele lui, dar prin actele de divorzi, mă ramasesc in ea.
Am asa emotii ca vorbesc despre lucruri asta, mi s-a uscat gura.
Deci nu am spus la nimeni lucruri.
Nu te simti ca esti intr-un cadru in care noi suntem aici pentru tine,
sa te ascultam, nu sa-ti judecam?
Ma simt ok.
Bravo pentru curaj.
Esti admira bine.
Multumesc.
Care e intrebarea? Cum poti sa te simti?
N-am nicio intrebare, sunt bine.
Atunci am eu.
M-am relaxat.
Stiu ca ma inghesui acum, am vorbit si cu copiii, chiar daca renuntam la concediu asta de anul viitor.
Sau poate nu.
Nu stiu.
Dar stiu ca va fi bine.
Adica cumva m-am relaxat si nu mai da.
Multumesc.
Ok. Ia o gura de apa, ca am o intrebare.
Ingerul meu, Pazitor.
Intotdeauna, sigur.
Am mai multe, dar nu stiu cat timp avem de mai multe, dar am una sigur.
Nu ma tavali prea tare, te rog.
Nu stiu de unde e presupunerele astea.
Laura, ce din abilitatele tale pe care le-ai avut atunci cand ati cladit impreuna cel imperiu, le ai inca?
Sau la divorția i-ai dat si abilitatele?
Daca ți-a luat tot imperiu, ți-a luat si abilitatele prin care tu ai contribuit la acel imperiu?
El a fost cu munca, eu am fost cu capul.
Asta, super.
Deci, practic...
Deci, 15 ani, eu am administrat vreo patru firme singura.
El era cu telefonul si cu munca.
Bine, o parte din munca o faceam si eu.
Dar invarteam banii lui.
Am inteles.
Adica bine, banii facuti impreuna, dar...
Deci, cand ati inceput, aveati multi bani.
Pe dracu, n-aveam nici ce manca.
Ok. Pana acum, cu ce seamana?
Deci, capul e tot la tine, asta am inteles, ca nu e de la divorț capul.
Da.
Capitalul de atunci pe care nu l-aveai, nici acum nu l-ai si esti mai bine decat aia atunci, ca ai un job stabil si o situatie emotiona foarte buna,
iar abilitatele prin care tu ai gestionat patru firme, ti-ar putea permite sa gestionez macar una?
Da, la asta lucrez.
Eu cand m-am angajat aici, m-am angajat de nevoie, pentru ca eram singura, fara niciun bani cu 2 copii.
Si respect asta mai mult decat iti imaginez.
Si am coborat de la plus infinit la minus...
Ok, si te-ai gandit sa stai aici?
Nu.
Sigur. Pai, in mine, si-a-mi pare.
Este o chestie de moment, m-am simtit o perioada foarte frustrata, ca ma simt in cor setata.
BAM!
E ok ca sunt libera, adica este un cadru in care eu nu ma simt angajat si supus.
Tu, tot asa, te-ai afadorabil de acord.
Altfel, n-as putea resista.
Suntem de acord.
Da. Doar ca este doar pentru moment, asept, muncesc de-o camdata, adica am nevoie de chestia asta, sa pun niste resurse.
Fara dubiu.
Investesc si eu, investeste si Justin.
Ei, si ce nema bucuri.
Vreau sa inceapa el facultatea.
Care e legatura intre una si alta?
Ramand la job-osta pentru ca am o stabilitate financiara.
Si n-am spus sa pleci.
Si pe langa fac si lucrez si in privat.
Ok.
Si lucrez si la mine ca sa pot sa nu stiu un cotromand drept, nu stiu ce o sa fac, pentru ca eu am venit aici sa ma simt eu bine, sa ma cladesc eu.
Stii de acord cu tine.
Sa-mi dezvolt eu niste abilitati si apoi voi vedea ce voi face pe viitor, numai ca mi se deschide.
Absolut remarcabil, doar ca nu mi-e raspuns.
Eu te las sa vorbesti inca o ora daca...
Nu vreau sa ma intorc in domeniul in care am lucrat.
Nu am zis asta.
Am formari, am manager transport marfa, am formari, nu vreau sa ma intorc acolo.
Stiu cum e, stiu cu ce se mananca, nu vreau sa o fac, vreau sa plec pe alt drum.
Bravo, nu am zis sa te intorci acolo.
Eu te-am intrebat daca abilitatile pe care tu le-ai avut sa gestionez patru firme, inca le ai in tine.
Da, inca le am.
Dureaza putin, mai dureaza putin pana o sa ma...
Tocmai ce te-am intrebat?
Sunt intr-o ceva...
B-twin intre ce am fost si ce vreau sa devin.
Super, bravo.
Da.
Suna bine, doar am vrut sa fii constienta, sa constientizez.
Sunt eu un efort asumat, constient, stiu ca nu mai dureaza mult.
Ce inseamna mai dureaza mult in anii?
In anii mai dureaza 3 ani fix pana intre justini la facultate, maxim 5 pana mamul de tot din tara.
Ok.
Si daca ai in jumatatii, cum ar fi?
3 pana intre justini la facultate.
Si daca ai in jumatatii si asta?
Unul jumatat mi se pare imposibil.
Ti se pare? De ce posibil sa te inseli?
E posibil sa ma inseli, intotdeauna e posibil sa ma inseli.
Doar pune-ti niste intrebari legate de strategie, nu de presiune, deci nu cu presiune.
Nu mai am presiune.
Legate de strategia de... ok, am o strategie acum care dureaza 3-5 ani, e posibil sa este strategii mai eficiente, asta e tot ce te intreb astia intreb.
Da.
Adica, de alta parte, de exemplu, daca tot muncesti in privat, ai putea oare sa porneste o alta directie, un alt drum de firma ta.
Daca tot muncesti in privat dar sa muncesti pentru tine, in care ti-e sa-ti dai salariul pe care eri din privat, e doar o alta strategie.
Da.
Si din nou, tine de unghiuri, nu de trebuie.
Deci nu de hustle, nu de gata, acum ne facem, muncim 16 ore, nu...
Nu, nu fac asta.
Doar pune-ti niste intrebari legate de strategie, ca e posibil ca 3-5 ani sa fie un raspuns transformat in convingere, in baza unei strategii pe care n-ai mai verificat-o.
Da.
Dar daca tu esti in pacata cu asta si asumata in pacata de la trecerea timpului la resurse, esti perfect unde esti, bravo, nu contesti nimic.
Da.
Doar am vrut sa-ti dau optiunea si sa-ti reamintesc, si ma bucur ca n-a fost nevoie, ca deja stii si tu, ca esti mult mai mult decat te rai cand ai credit imperiu cu totul tau soti.
Da, mult mai mult.
Doar ca pare ca nu valorifici acest mult mai mult.
Da, pare ca inca cumva cand obosesc...
Ceea ce e uman.
Da.
Ma optic...
Uhum, uman si asta.
Da.
N-am trecut peste faptul ca am ramas ca un baduche.
Nu, asta e semnificatia si o comparatia in defavore a ta pe care o faci constient sau inconstient.
Eu, daca as fi in locul tau cu provocarea ta, la cum te cunosc eu pe tine, eu mi-as alege un proiect personal, privat, pe baza abilitatilor pe care le-am confirmat,
ca le am deja, doar ca sa-i arat ca el e producere.
Atat.
Cu restul beneficiulor fiind bonus.
Am inteles.
Pentru ca cat timp tu ramai intr-un loc in care el te-a pus, nu inteleg de ce, dar o sa putem explorem alta data de ce ai acceptat asta.
E alta discutie, nu ai nicio vina.
Doar sunt curios.
A fost shock-ul prea mare.
Inteleg si asta, dar asta este manipulare din barterie.
Da, da.
Si tu n-ai din nou nicio vina.
Cat timp tu ramai acolo in care el te-a pus si accepti psihologic pozitia in care esti psihomotional si economic, confirmi controlul lui asupra vieții tale?
La asta nu m-am gandit.
Stiu ca asa este multumai.
E calatoria ei.
La asta nu m-am gandit.
Cat de ciud e ar fi lui daca ar vedea ca tu esti bine si prosperi fara el?
Oare ca sunt bine si ca nu-l mai primesc inapoi in viața mea?
Perfect, dar acum ar fi sa vada ca e si prospera, si libera financiar.
Si sa zici, ia-l in masina si baga-ti-o in curj deopovibratie.
Asta vreau sa fac acum cand imi iau in masina.
Da.
Dar, agen, nu cu presiunea de "acuma ma..."
Dar nu uitati cine esti. Mi-e pare din ce mi-ai spus tu ca ai uitat cine esti, cine ai devenit de-a lungul anilor pentru ca te-ai despartit de el, pentru ca n-ati nu pasat cu tine.
Da.
Este admirabil rolul in care esti si pozitia in care esti si asumarea si iubirea pe care o ai pentru copiii tai si asumarea de responsabilitate.
Toate sunt absolut admirabile.
Deci nu ai nevoie sa faci nimic in plus.
Doar poate s-ar putea sa fie in favoarea ta sa faci un pic diferit cu toate resursele pe care le-ai deja.
Nu in plus.
Ironic este ca s-ar putea sa fie in favoarea ta sa faci mai putin doar diferite.
Las acolo.
Las acolo, da.
Iti multumim mult pentru incredere la ora.
Brav, esti admirabila.
La Gabrielului meu.
La mulți ani, Justin.
Te-mbratisim. La mulți ani.
La mulți ani.
Si v-a facut prajituri.
Eu eram la munca.
