 Oamenii au azerfărat experiență și fericite.
 Hărțile mentale sunt diferite.
 Ce sunt? Ce e diferit?
 Hărțile mentale.
 Hărțile mentale.
 Denumirea e înălpii, da?
 Harta mentală este diferită.
 Întreparesc de ce e diferită harta mentală?
 Și faptul că e diferită.
 Acea harta mentală
 Spune ceva despre experiență sau spune ceva despre noi?
 Despre noi. Experiența este cum? E neutră oricum.
 Însă harta mea mentală îi dă semnificații.
 Și voi, de fapt, voi nu ați vorbit despre cum a fost master
ul sau practicii.
 Ați vorbit despre?
 Despre experiența voastră legată de master.
 Despre cum a fost pe harta mea masterul sau practicii.
 Această relativitate a experienței este elementul chei al
 nivelului de MAST.
 La nivel de practitioner nu vorbim atât de multe spre o
 relativitate a experiențelor MAST.
 Există, e introdus atat.
 Dar cam astăzi, cam tot ceea ce noi facem, noi trăim, tre
cem, filtrăm prin prismul acestei relativități.
 Și o să vă dau astăzi, o să introducem un concept foarte f
ain care se numește teoria sistemelor.
 Să vedeți că...
 Uite, vă dau un exemplu.
 Anii în urmă,
 m-a rugat un prieten să fac miște ședințe de coaching unei
 persoane.
 E chiar în perioada aceea de criză de acum, de prin 2009-20
10.
 Da, în perioada.
 Și zice, uite, am un prieten care are nevoie de ajutor,
 e în depresie din cauza crizei financiare,
 a pierdut niște bani acolo.
 Și mă întâlnesc cu persoana respectivă, să fac ședințele
 acelea și îmi zice
 ajută-mă că sunt în depresie, am ajuns să mă droghez,
 am vânduri de suicid pentru că am pierdut
 banii la un criz asta financiar.
 Cam cât bani credeți că a pierdut?
 Câteva minte. 2-6 milioane de euro.
 Unul era sărat lipit pământul lui,
 iar avea doar 8 milioane de euro.
 Vrea de foc.
 și două bile la mare.
 Pe costa Adriatici.
 Cărea cu tăi.
 Să ținziți lață relativitatia lucrurilor.
 Deci el era într-o depresie, pentru că nu mai avea banii ce
 să trăiască.
 Mai avea doar 8 milioane de ieși, plus investiții și așa o
ameni de fare.
 Și omul se droga, avea gânduri depresive și venise să-l aj
ut să scape de dependența de droguri.
 Și oameni zis, nu, nu, stai, lasă, dependența de droguri e
 bună aport.
 Cum de făcut?
 Păi, ce ai face dacă nu ai fi consumat drogă?
 De ce mă fiu murd, când am fost în mâncare?
 Ce ar face un om
 când îi iei ultimul colat de salvare?
 Sunt oameni care fumează, sunt oameni care au, nu știu, mân
că compulsivul.
 Sau cum pără compulsivul? O doamna.
 A bucă fumează, a bucă mânăcă compulsiv, sau mai știu eu ce
.
 E colapul de salvare, acele persoane.
 Practitioner.
 Zice, hai să te învăț cum să scap de fuma.
 Îți dau niște date, niște ancăre, mă amintiți?
 Anchăre, da, schimbare de sumătate.
 Și scap de fuma, sau scap de mâncatul compulsiv.
 Nu-ți mai place?
 Savarină.
 Nu știu la ce vă gândiți, dar...
 S-a manis.
 Deci, ceea ce tău era, o fractărie altă, dar a moat.
 S-a manis.
 Scab de mâncatul compulsiv, de cumpărat, de fumat, orică.
 E bine sau nu?
 E bine?
 Așa a fost foarte bine.
 Puteți să vă angajați oricând în politică.
 Deci, nu...
 Depinde.
 Nu e niciun depinde.
 Nu e niciun depinde. Este rău din start.
 Să scari de un cadru compulsiv sau de fumat, este rău din
 start.
 Pentru că acel fumat doar acoperă o problemă.
 Și tu scari de cârjea care te ține,
 nu ai o problemă la picior.
 Cârjea aceea te ajută să mergi mai departe.
 Și tu zici, trebuie să scăpăm de cârje.
 Salăie de
 Converte?
 Nivelul de practitioner te-a învățat să rezolvi cârjea.
 Dar cârjea e un efect.
 Sistemul e mult mai amplu.
 Și în momentul în care tu rezolvi
 cauza, nu mai ai nevoie de cârjea aceea.
 Știi cum o să simți?
 o să simți că ceva din interiorul tău
 te face că doar astăzi să nu mai ai nevoie să aprengi un
 gigant.
 Nici mâine să nu mai ai nevoie.
 Nici păi mâine.
 Și atenție. Elementul cheiei în toată povestea asta este că
 nu folosești
 nici măcar un miligram de voință.
 Când ai folosit un miligram de voință, deja ai folosit o
 metodă greșită.
 M-am spus cine a cercat să repare ceva prin voință.
 Vă bun, în voi am o voință de fier timp de 3 zile.
 2 ore.
 Când trebuie să faci lucrurile cu ajutorul voinței, ai înce
put greșit.
 Strategia din start e începută greșită.
 pentru că nu ai gândit că acea acțiune pe care tu o faci
 este aliasă de psihicul tău ca fiind cea mai bună metodă de
 a avea o cărjă pe momentul ăsta.
 Tu consideri că e cel mai prost lucru pe care îl faci.
 În realitate este cel mai bun lucru pe care îl a decis psih
icul tău,
 care trebuie să-l face atunci.
 Wow!
 N-o ziceți.
 Cum e?
 Ce am făcut? Stai, stai că suntem la nivel de master.
 Acum punem totul pe pauză,
 facem un pas în spate și acum analizați ce am făcut cu voi.
 Ăsta e nivelul de master în care putem să ne uităm
 la structura informației, nu doar la conținutul ei,
 dragii mei.
 Hai, hai să vedem, luați-le pe rând cu ce am început.
 Nu, hai să faci altfel.
 Care a fost cadrarea? Ziceți-mi de unde am început, ce ați
 identificat?
 Am început cu o poveste, care a fost povestea? Cum am int
rodus?
 Hai, luați-o.
 Joacă cineva, șach?
 Am început cu o paralelă, am început să vă întreb ce ați
 observat voi, care-s diferențele dintre practitioner și
 master.
 A fost un pacing pe realitate, a fost raport, am intrat în
 subiect, voi vă simțiați foarte stăpâni pe voi,
 pentru că vă întrebam lucruri despre propria părere.
 Vă rog să-mi spuneti ce zice Grindr în cartia lui în care
 vorbește despre NLP și face diferență dintre practicii...
 N-am făcut asta, nu? Sau Joseph O'Connor și nu știu ce zice
.
 Am zis, zim tu cum a fost pentru tine, care a fost
 sentimentul, ce ți-a dat asta?
 Cum te-ai simțit? Însiguranță și validat!
 Bun, obțin validarea de la voi,
 deci v-ați simțit validați, uite domnule, ni-a cerut părere
a.
 V-ați simțit validați ca să pregătesc o schimbare de parad
igmă.
 Încet, încet vă duc către teoria sistamelor, doar că vreau
 să fac cu voi și această meta-analiză
 a modului în care să-i introduce un subiect.
 E un nivel mai profund decat se face la nivelul de
 practitioner, in care...
 De ce? Pentru ca ma uit la cum priveste harta mentala celui
 lalt, aceasta informatia.
 V-am adormit pe toti sau... Inca nu. Mai un picut.
 Mai exersez.
 Dupa aia, ce am facut?
 Dărulăm înapoi, da? Dărulăm înapoi.
 Fiiți atent, vă vându-mă un părți, dar rămâne între noi,
 între patru ochi.
 Dacă voi faceți curs, module cu mine sau ceva, urmăriți pe
 două planuri mesajele.
 Ce zic și cum zic.
 Pentru că modul în care introduc o informație la nivel de
 master, vă interesează.
 Nu e doar informația contează, ci vă interesează bun și ce
 strategie a folosit nebunul ăla ca să introducă informația
 asta.
 De-a lungul timpului, ca să învăț în LP, m-am dus la o gră
madă de traineri foarte buni din Europa și nu numai din lume
.
 din lume.
 Și m-am dus și am făcut, am plătit cursul
 de practitioner
 de vreo nouă ori.
 De nouă ori am făcut cursul de practitioner și
 de vreo șase, șapte ori am făcut cursul de master la
 diverși trainer.
 La un moment dat, bineînțeles că știam înainte să zică
 propoziția ce urmează să zică, dar nu asta
 conta. Mă interesa cum au pregătit
 introducerea acelei propoziții.
 De ce au zis asta? Nu doar ce au zis.
 De ce? Cum a gândit-o? Oare de ce a zis chestia asta pe
 care a zis-o acum?
 Ah, se leagă de ce urmează.
 Și care a fost punctul final al introducirii mele?
 Care a fost a-ha-ul?
 Care? Care a fost punctul tău? Aha.
 Recadrarea? Dependențelor. Ok. Și ce am zis?
 Și un pic, du-te în spate. Imaginiasă-ți că nu toată lumea
 a fost în sală și au auzit.
 Și vrea să înțeleagă la ce te referi.
 Dacă vrei să elimini folosind voința.
 Dacă vrei să elimini folosind voința, deja strategia e greș
ită.
 Explică-mi că nu înțeleg.
 N-am fost în sal atunci când a zis asta.
 Explicăm.
 Subconștientul meu a ales cum să gestioneze o problemă,
 nu neapărat să o rezolv,
 să o gestioneze o problemă atunci când nu știam cum să o
 rezolv.
 Și am ales acea dependență, am ales acea cârjă,
 care mă susține să nu-mi fie mai rău.
 Ok?
 Și ce am zis legat de practitioner?
 Mă duc mai în spate un pas.
 Ce face practitioner?
 Ce fac tehnicile din practitioner?
 Iau cârja.
 Îți iau cârja.
 Și te lasă, știi cum,
 ca și când te doare măseaua
 și cineva ți-a furat ultimul algocalmin.
 Tu zai seama, ai facut degeaba Practitioner.
 Mai bine incepeai cu master-ul.
 Acuma ne spui.
 Care-i toata povestea aici?
 Zi dai seama ca sunt bune tehnicile, dar care-i de fapt po
vestea din spate?
 Da, ai trebari?
 povestea din spate.
 Da, ai întrebari?
 Tehnicile de Practitioner sunt piesele de puzzle.
 Dar valoarea unui puzzle
 nu e dată de piesele individuale,
 ci e dată de interconectarea lor,
 de modul în care te uiți la ele.
 Nu înseamnă că faci o tehnică după alta imediat,
 ci înseamnă că vezi ansamblu.
 Fără să vezi ansamblul structurii unui om,
 tehnicile nu te ajută la nimic.
 Pentru că tu zici, a, ai problema asta?
 Nu e nimic, facem o schimbare de sumodalitate,
 facem o ancură, facem un cer cu excelenței,
 și te-am rezolvat.
 N-ai rezolvat nimic.
 N-ai rezolvat absolut nimic, pentru că i-ai luat cărja și
 va trebuie să se sprijine de zid.
 I-ai luat zidul, o să cadă în genunchi și o să-și fracture
ze genunchiu.
 Înțelegeți? Ceea ce nu iasă, nu știu, imaginează-ți așa.
 Fumezi pentru că ai o grămadă de stres, să zicem.
 Eu ți iau fumatul, stresul ăla nu ți l-am luat, rămâne încă
 acolo.
 Tu încă nu ai crescut suficient ca să nu te mai deranjeze
 stresul ăla.
 Încă ceva în tine, copilul tău interior, un alt arhetip e
 dezechilibrat și încă suferă.
 Nu mai fumezi.
 Tu să zici, am găsit soluția.
 Mă droguez.
 Mă duc la păcănele. Mă sinucid.
 Am rezolvat. Sinucidia e rezolvarea finala.
 V-amintit linia timpului?
 Stiti ca persoanele care au tendinta de suicid
 nu isi mai vad linia timpului in viitoar?
 Si ca se sinucid in momentul in care linia timpului
 s-a oprit?
 Iar daca vrei sa rezolvi tendintele
 de depresie, de suicid ale unei persoane,
 Trebuie de fapt să îi lungești linia timpului.
 Cum îl faci să-și vadă linia timpului?
 Ce e important ca o persoană să-și vadă linia timpului?
 Ok.
 E cineva care nu a reușit să-și vadă linii a timpului?
 N-ai reușit? Poți să vii un pic aici? Vrei să lucrăm?
 Ok.
 Alexandra. Eu sunt Marius.
 Alexandra.
 Tu ai vrea să îți vezi liniea timpului, să fii conectată cu
 liniea timpului teorică, să fii conștientă de liniea timpul
ui?
 Ce s-ar întâmpla? Care e plusul? Cel mai bun lucru pe care
 l-ai obțină dacă ai putea să îți vezi liniea timpului?
 De ce ai vrea asta? Convinge-mă!
 Voi nu văd că nu-i o reușa?
 În special viitor. Am întrebat dacă trecuți și viitor, am z
is că în special linia viitorului ne interesează.
 Suntem.
 Suntem.
 Lasă-l că-l reglează, Valentin.
 Mai multă claritate?
 Mai multă claritate, zici tu.
 Hai, băratu-mă.
 Ok.
 Să-l opri.
 Să-l opri.
 Să-l opri.
 E prea sus volumul. Dă-i un pic mai jos.
 Ok.
 Ai avea mai multa claritate legat de ce urmeaza. Simti conf
uzie legat de ce urmeaza in viata ta.
 Ok, bun, super.
 Stii, intotdeauna cand simti confuzie, confuziea aceea se b
azeaza, de obicei vine dintr-o frica legata de viitor.
 Eu acum nu te stiu, dar daca...
 Așa, din experiența pe care o am, de obicei oamenii simt fr
ică legată de viitorul lor
 și de aia nu vor să se uite la viitor.
 Și atunci, dacă nu vreau să mă uit, normal că nu-l văd și
 sunt confuz.
 E posibil să existe o frică legată de viitorul tău?
 Da, ok. Bun. Când avem frică, acum nu vorbesc cu tine, vor
besc un pic cu sala.
 Când simtim frică, nu intrăm în transă.
 Când simte un om frică, nu o să intre în transă.
 O să stea lucid, alert mental, pentru că viața înseamnă per
icol, de-aia simt frică.
 Și atunci nu-mi dau voie să intru în transă.
 Dacă nu-mi dau voie să intru în transă, la ce nu am acces?
 La subconștient.
 Linea timpului este o metaforă.
 Pardon.
 Este o metaforă pe care o pot gândi accesa doar în stare de
 transă.
 Adică doar dacă pentru câteva clipe doar, nu continu, dar
 pentru câteva clipe,
 să-ți dai voie să lași frica deoparte, stai liniștită că
 apare iară,
 Deci nu pleci de aici fără ea, nu-ți fac griji, că o uiți.
 E acolo, liniștită.
 Dar pentru câteva clipe să-ți dai voie să trăiești experien
ța ca și când n-ai avea nicio frică.
 Și pentru câteva clipe să închizi ochii
 și să-ți imaginezi în spatele tău cea mai frumoasă linie a
 timpului pe care ai putea să-ți-o imaginezi.
 Iar în fața ta cea mai luminoasă linie a timpului pe care
 ai putea să-ți-o imaginezi vreodată.
 Frica poți să o lași undeva în lateral, ca și cum pe moment
 mi-o lași mie să-ți-o țin.
 O țin eu aici
 și tu poți să faci acest exercițiu de vizualizare a liniei
 viitorului tău fără frică aia.
 Simți cum e fără frică? Câteva momente să stai fără frică?
 Pără simplu, să-mi o lași mie, o țin eu pentru tine.
 Ok. Și cum te simți? Observă ce simți când ești fără frică.
 Și altceva ce mai simți. Observăți corpul.
 Ce simte corpul tău când ai lăsat din brație frică aceea?
 Dacă vrei, o pot duce mai departe de tine.
 Vrei să o duc la 3-4 pași distanță, să vezi cum e?
 Te-ai frică că o să o pierzi?
 Ai nevoie de ea?
 Nu? Ok.
 Bun, lasând frica deoparte, uite-te la linia viitorului tău
.
 Nu trebuie să vezi ceva pe linia aceasta.
 Nu trebuie să vezi cumva anume, nu trebuie să vezi luminoas
ă, strălucitoare, nu trebuie să vezi dreaptă.
 E suficient să-ți dai voie să vezi așa cum e.
 cu neclaritățile ei, cu confuziile legate de viitor, cu cea
ța aceea, blurată pe care
 pe care poți să o vezi undeva în față.
 Dar știi ce? Exact așa e viața.
 N-ai cum să construiești din jurul tău un globul de cristal
 și tu să stai înăuntru.
 Viața e faină, tocmai pentru că are perioadele alea de ceaț
ă, de confuzie.
 Dar știi ce e interesant?
 Dacă te uiți atent, dacă ești foarte atent,
 prin ceața aceea,
 o să vezi dincolo de ea.
 Știi când e ceață și ești concentrat așa pe un punct în faț
ă?
 Parca acolo în centru,
 imaginea devine clară.
 Și tu poți să vezi prin ea, poți să treci cu privirea pe ac
olo.
 Ei, vreau să faci asta acum.
 și să vezi atât de departe în viitorul tău,
 până acolo unde soarele răsare
 și în fața ta, undeva departe,
 e o lumină.
 O lumină care parcă te atrage acolo.
 Nu știi de ce, dar ți place acea senzație.
 Poarte bine.
 Și când simți senzația aceea de atracție
 spre acea lumină,
 ți-e greu să o vezi. Ok, o lăsăm fără. Lăsăm ceața,
 E ok ceata?
 Nu, dar serios, ceata de multe ori ne protejeaza.
 Gandeste-te ca uneori nu vedem lucruri pentru ca ne e frica
 de ce am putea vedea.
 Si atunci, ceata are rolul ei.
 E acolo cu un scop.
 Ceata aia e prietena ta.
 Te osti uiti la ea ca la o prietena.
 și să îi mulțumești că te protejează de lucruri pe care nu
 vrei să le vezi în viitor.
 Și simplu să-i spui, nu mă gândeam că mi-ești prietenă, dar
 îți mulțumesc pentru ceea ce faci ca să mă protejezi.
 Am încredere să merg către tine pentru că știu că rolul tău
 este să mă protejezi.
 Vreau să testez cum te simți mergând către acea ceață, că
tre acel viitor.
 Hai să vedem.
 Fă 2-3 pași și observă la fiecare pas cum te simți.
 Ce-ți place cel mai mult, mergând către acel viitor?
 O da, o să fie lucrurile în viitorul nostru care nu ne plac
, dar o să fie și lucrurile care ne plac.
 Unui ori, când viitorul nostru nu ne place, nu ne place
 pentru că aducem trecutul nostru în viitor.
 Luăm lucruri din trecutul nostru și zicem, dacă mi s-a înt
âmplat aia în trecut, nu-i mai logic o să se întâmplă și în
 viitor.
 Și ce fac? O iau din trecut și o pun și în viitor. Dar nu
 se întâmplă totdeauna așa.
 Așa.
 Și n-are rost să ne programăm mintea
 cu ceea ce ar însemna să punem noi cu mâna noastră obstac
ole.
 De apărut, o să apară obstacole.
 Stai liniștit, o să apară.
 Nu trebuie să ține mai pui tu singură.
 Ok.
 Privește doar cât de luminos poți tu în față.
 Nu e nevoie să faci un efort să fie mai luminos de atât.
 Nu e nevoie să dublezi intensitatea luminii.
 Nu e nevoie să vezi clar linia timpului.
 Observă-te ce fain e să simți că ești acolo, că ești pe ea.
 și ascultând în fiecare dimineață cum răsare soarele,
 o să-ți dai voie să simți acea senzație atât de faină
 când ești pe drumul tău.
 Poarte bine.
 Și la final o să-mi spui ce ai vrea să facem cu frica asta.
 O țin aici, o pun deoparte, ți-o dau înapoi,
 Te simți bine dacă o mai țini eu? Ai nevoie de ea înapoi?
 Cum e?
 N-ai avea nevoie de ea înapoi? Ești sigură?
 Cât timp e aici la mine frica ta?
 Aș vrea să faci ceva.
 În treaba care-i cadoul ei pentru tine.
 Ce vrea ea pentru binele tau?
 Pentru ca trebuie sa va zic ceva, cat inaude Alexandra,
 colega noastra acum are treaba. Vreau sa va zic ceva.
 Nimic din psihicul nostru nu apare
 ca sa ne faca vreun rau.
 Inclusiv frica o generam
 si apare din inconstientul nostru
 ca o metoda de protectie.
 Atunci ea vrea ceva benefic pentru a ne protejeaza de ceva.
 Hai sa vedem de ce.
 Pentru un punct iremediabil.
 Face treaba buna?
 Da? Ok. Si atunci de ce ai vrea sa scapi de ea?
 Deci nu face treaba suficient de buna.
 Dar daca i-ai multumit pentru ce-a facut pana acum
 si i-ai propune sa evolueze, sa se transforme, sa se matur
izeze,
 să accepte în ea lucrurile noi pe care tu le-ai învățat,
 astfel încât să poată să-și abdateze strategia, să vină cu
 o strategie mai bună.
 Observă ce zice frica asta, teama asta.
 Ar fi de acord să crească, să evolueze, pentru a te ajuta?
 Da.
 Ok.
 Îmi dai răspunsul doar ca să te pui bine cu mine?
 Văd că nu vă dau note.
 Nu. Ok.
 Are nevoie de ceva din partea ta astfel încât să
 Crească.
 Ce anume nu i-ai oferit acestei frici?
 I-ai dat încrederea ta până acum?
 Ai privit-o cu prietenie sau cu
 dușmănie?
 Nici dușmănie, nici prietenie. Ok, ai privit-o
 cu ignoranță,
 cu ignorare.
 Deci te uita la frică cu frică?
 Te-ai frică de frică?
 E foarte bine.
 pentru că înseamnă că mai ai încă o frică.
 Faptul că ai conștientizat că ți-e frică de frică
 mi se pare un foarte mare plus.
 Ok.
 Vreau să-ți propun să reviu ușor,
 pentru că ce o să facem în modul ăsta o să continuăm
 să ne ocupăm de aceste conștientizări.
 Vreau doar să punctez niște lucruri cu voi toți
 de ce am făcut acum, pentru că altfel o să sărim prea
 departe
 și pierdeți ce s-a făcut.
 Ok?
 Când ești pregătit, Alexandra revină ușor aici.
 Super.
 Mulțumesc.
 Aplauze, vă rog, pentru colegia voastră curajoasă.
 Mulțumesc, Alexandra.
 Ok.
 Scopul meu la nivel de master nu este să lucrezi cu voi o ș
edință întreagă de ceva care repară,
 ci să pornesc repararea, pentru că nu cred că într-o sesi
une se poate rezolva ceva.
 Dar e pornită și conștientizările valoroase ar putea să fie
 pentru Alexandra
 faptul că și-a dat seama...
 Sau, mai bine să o întrebăm pe ea?
 Cel mai bine să te întrebăm pe tine cam care sunt conștient
izările cele mai valoroase
 făcând acest mic exercițiu, ajutându-ne și pe noi să înțele
gem cum funcționează acest conținut, acest concept.
 Ne dai un microfon? Vor refuncționează? Nu? Ok, ne zici făr
ă.
 Mai tare, dar ne zici fără.
 Deci, dacă este tu la o conștientizare, care ar fi conșt
ientizarea cea mai valoroasă?
 Deci, nu e făcut, nu e făcut, nu e făcut, nu e făcut, nu e
 făcut, nu e făcut, nu e făcut, nu e făcut, nu e făcut, nu e
 făcut, nu e făcut, nu e făcut, nu e făcut, nu e făcut, nu e
 făcut, nu e făcut, nu e făcut, nu e făcut, nu e făcut, nu e
 făcut, nu e făcut, nu e făcut, nu e făcut, nu e făcut, nu e
 făcut, nu e făcut, nu e făcut, nu e făcut, nu e făcut, nu e
 făcut, nu e făcut, nu e făcut, nu e făcut, nu e făcut, nu e
 făcut, nu e făcut,
 Frica aceea, cand ea a zis, ma uit cu frica la frica mea.
 Ala e un moment foarte puternic, foarte important.
 Pentru ca, initial, Alexandra a pornit cu ideea, mi-e frica
 de viitor.
 Voi amintiti? Mi-e frica de viitor.
 Nu, in tunchare mi-e frica de viitor, nu intr-un trans,
 pentru ca trebuie sa stau sa ma uit sa-l vad viitor.
 Stau cu ochii mari deschisi, chiar daca inchid ochii, eu
 tot i-am deschisi.
 Aia mentali.
 De asta nu vedeai linia timpului.
 Datorita acestei frici nu-ti dai voie sa intri in transa.
 Deci, mare atentie, pe ce urmeaza sa facem astazi si maine
 si poi maine,
 necesita transa continua.
 Si atunci, cand aveti frica, lasati-o cateva minute, cat d
ureaza exercitiu,
 Lasati-o intr-un colt.
 Spune, Andreea, facem un colt acolo cu toate fricile, ca d
upa aia sa stie de unde sa-si le ia inapoi.
 Pune biletele.
 Asta e frica mea, sa nu-mi iei din greseala frica mea.
 Faceti exercițile si dupa aia voi luați fricile inapoi.
 Deci, nu cumva sa luati frica alta ea.
 Bine.
 Si Alexandra, am frica asta de viitor.
 Nu o lasa sa intre in transa.
 Pe langa ca nu o lasa sa intre intr-in transa,
 frica in sine nu o lasa sa vada dincolo de ea.
 E ca un zid, nu o lasa sa vada viitorul.
 De aia i-am zis de ceata, de aia i-am zis de soarele la...
 pe care nu putea sa-l vada pentru ca era dupa ceata.
 Ok?
 Bun, ok.
 Si acum, in momentul in care exista frica,
 ea a devenit obstacol.
 Pentru că mi-e frică, mă uit cu frică la frică.
 Asta înseamnă că eu văd în frică obstacolul
 și simt frică față de un obstacol.
 Simt frică față de frica respectivă.
 Unde trebuie intervenit? Ce ar trebui să fac?
 Ce am făcut, de fapt?
 Ce resurse are nevoie frica?
 Pentru ca din perspectiva nivelului de Practition, ar fi
 trebuit sa zic, bun, iti dau o resurse de curaj ca sa
 combati frica.
 Din perspectiva de Master, frica este benefic, are un rolul
 ei acolo, ma protejeaza de ceva.
 Amintiti cum se zicea? Ma protejeaza sa nu ajung intr-un
 punct de unde sa nu se mai poata schimba ceva.
 Dacă eu îi iau frica, ce se întâmplă?
 Ajunc în punctul ăla.
 Doar că mai am încă o frică.
 Am frica de frică.
 Care le rezolv?
 E o meta emoție.
 Să zizați?
 De fapt, ce mă interesează aici este să vedeți tot sistemul
,
 să vedeți ansamblu, să vedeți că nu puteți rezolva.
 nu mă pot duce.
 A, ți-a apărut frică, trebuie să răzol frica.
 Pentru că frica acolo
 ar fi creat
 un blocaj mai...
 Dacă ar fi răzolat frica, s-ar crea un blocaj mai mare.
 Eu ce i-am zis fricii?
 Care a fost mesajul către frică?
 Da, odată asta, ca să stea liniștită,
 dar am mai făcut ceva.
 Ia întreabă partea asta care generează frică,
 dacă ar fi dispus să-și schimbe strategia ca să nu te lase
 să te duci acolo.
 Rolul Fricii care era să nu mă lase să ating punctul X.
 Frica e o metodă bună, nu?
 Ce face părintele cu copilul care vrea să-și bagă degetul
 în priză?
 Îl sperie să nu-și bagă degetul în priză.
 Deci Frica îl ține să nu ajungă în punctul ăla.
 Dar dacă copilul are 28 de ani?
 Și vrea domnule să-și bagi degetul în priză.
 Mai merge frica?
 Trebuie ca părintele să-și schimbe un pic strategiile.
 Și atunci exact asta faci. Îi spui părții cum ar fi să-ți
 maturizezi strategia.
 Să evolueze strategia ta.
 Și o întrebi.
 Ești de acord să-ți îmbunătățești strategia?
 S-ar putea să zică nu.
 Dar să zicem că a zis da, da?
 A zis da, partea.
 În momentul în care partea a zis da, atunci ai spui,
 Bun, preia din mintea mea tot ceea ce am învățat în ultimi
 ani,
 astfel încât să găsești cea mai bună variantă de a-ți schim
ba strategia.
 Pentru că partea, dacă e de acord să preia, o să învețe
 instant de la tine.
 Nu e ca și când e un deget și trebuie degetul ăla să urce p
ână la creier.
 Este totalitatea informației pe care tu o ai.
 Are acces la tot.
 Dar de ce nu am învățat până acum?
 Părțile de ce nu învață?
 Când ai program pe computer, un program pe computer,
 dacă ala nu e gândit din start să interacționeze cu alte
 programe, nu interacționează cu alte programe.
 Înțelegeți? Deci așa funcționează părțile noastre ca niște
 softuri.
 E un soft care își zice, eu trebuie să fac asta. Punct, at
ât.
 Mai știi altceva? Nu.
 Am fost creat să fac doar punct în lucru ăsta.
 Păi da, mă, dar asta făceai acum 10 ani.
 Ar trebui să-ți faci și tu un upgrade, update.
 Atâta știu să fac.
 Deci părțile noastre sunt ca niște softuri.
 Bun, ce fain ar fi dacă am avea o parte care să se ocupe de
 upgrade-ul părților?
 Mă întreb dacă n-am putea să creăm o asemenea parte.
 E cel mai simplu lucru sa creezi o parte, un program mental
.
 Cum?
 Cum faci asta? Cum ai creat orice parti?
 Nu, nu ai creat un trans. Vioata de zi cu zi. Cum creezi
 parti?
 Cand apare o nevoie, o parte se creaza instant.
 Trebuie să fie o nevoie intensă, percepută intensă.
 O emoție foarte intensă generează automat o parte...
 a creat un soft.
 Gândăște-te la o situație din viața ta pe care ai trăit-o
 prima dată.
 Înainte de situația aia, nu ai fi știut cum vei reacționa,
 că nu ai trăit-o.
 Și brust s-a întâmplat prima dată acel lucru.
 și ai reacționat într-un mod, ai gândit într-un mod și ai
 reacționat într-un anumit mod.
 În care mod ai reacționat, în care mod ai gândit și în ce
 mod ai simțit,
 aia e soft-ul părții respectiv.
 Și l-ai creat atunci, când a fost nevoie, pe loc.
 Nu l-ai anticipat, nu ți-ai zis, băi, la grădiniță, fii at
ent.
 Când o să ajungi mare și o să treci prin situația X, așa
 trebuie să reacționezi.
 Nu, instant ai făcut-o, pe baza a ce?
 pe baza trecutului tău, pe baza tuturor informaților pe
 care le aveai
 și s-a generat o asemenea parte, o asemenea soft.
 Nu știu.
 Fii atent, îți dau un exemplu.
 Când ai condus mașină, la început,
 la un moment dat, ai avut un prim moment când un idiot ți-a
 tăiat calea.
 Cum ai reacționat prima dată?
 E în funcție de tiparul fiecăruia, de strategia, de struct
ura fiecăruia.
 Eu, de exemplu, am frânat
 și am frânat și am zis, ok, trebuie să am reacții rapide
 pentru că nu te pui cu bip.
 Altul, nevastă mea, a deschis geamul și a zis,
 ba, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e
, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e
, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e
, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e
, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e, e
 BELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELEL
ELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELEL
ELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELEL
ELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELEL
ELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELEL
ELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELEL
ELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELELEL
ELELelelelelelelel
 Nu pe rând, toți de odată, vă rog.
 Cine vrea. Da.
 Stai că ți-a duce microfonul.
 Bună.
 Tu zic că el pornește.
 Deci, împun problema pentru prima dată, conștientă fiind că
 există părți diverse,
 împun problema să rezolv aceste părți sau să le schimb.
 Împun într-o situație în care nu am fost până la momentul
 respectiv.
 Consider că acum am aflat despre părți, acum am aflat
 strategia în care ele se formează,
 ca atare, o parte este generata de primul comportament,
 prima atitudine,
 pe care o am pentru prima data fiind in situatia X.
 Si atunci consider ca ceea ce vreau la momentul asta
 este pentru prima data sa modific aceste parți,
 sau sa modific structura lor,
 sau sa le alinez cu cine sunt eu acum.
 Ceva mai trebuie, ai vazut foarte bine,
 Mai trebuie un element, cel de emoție.
 Ce emoție?
 Ce emoție generează părți?
 O emoție puternică, dar ce tip de emoție?
 O trăire conștientă pe care s-o traduc în dorință?
 Într-o dorință...
 Când apare o nouă parte, de obicei?
 Care... ce fac parțile? Ne protejează.
 Păi când e nevoie de protecție?
 Deci, e o situație de pericol.
 Când e o situație de pericol.
 Deci, noi trebuie să suprapunem strategia asta în care
 văd toate parțile cum colapsează, cum sunt învechite,
 cum au nevoie de upgrade,
 și simt senzația de frică în momentul ăla.
 Dacă simt senzația aia de pericol, nu-mi ea prea frică, per
icol.
 În momentul respectiv, mintea mea generează o parte care ce
 va face?
 Va lua pe rând părțile astea să le facă upgrade.
 Deci, ideea de cauza și efect.
 Eu tratez cumva cauza, nu efectul.
 Adică tehnica de cărja pe care o primesc prin tehnicile de
 practitioner?
 Ce e greu, să ne dăm seama că un lucru este efect.
 Noi, având paradigma de la practitioner, noi tratăm lucrur
ile pe care le vedem ca fiind cauza.
 Exact.
 Și ne uităm unde nu trebuie.
 Că ele de fapt au în spate o cauza reală.
 Noi ne uităm de fapt la un efect și-l tratăm ca fiind cauza
 pentru ceva ce se întâmplă în exterior.
 interior. Nu ne uităm la interior.
 Clarific imediat.
 Vă dau un exemplu.
 Gândiți-vă așa.
 Fumez.
 Poți să iau exemplul ăsta? Da? Ok.
 Fumez.
 Și
 mă uit la ce
 efecte ale fumatului,
 ca să zic eu vreau să scap de fumat.
 Effectele asupra sănătății,
 efectele asupra relației
 Lației cu familia care nu fumează.
 Efectele asupra buzunarului.
 Cum era bancul ăla?
 Îți-ai un porș dacă nu fumezi.
 Mă uit și văd efecte ale fumatului, corect?
 Văd efecte ale fumatului.
 Se văd ușor efectele fumatului.
 Efectele mâncatului,
 efectele băutului,
 efectele drogurilor.
 Se văd efectele.
 Ok, perfect.
 Pentru că se văd ușor efectele,
 Eu consider că acțiunea respectivă este cauză.
 Înțelegeți ideea?
 Adică, dacă ceva are efecte și le pot observa ușor, mă uit
 la acel ceva spunând,
 a, înseamnă că asta-i cauză.
 Dar, de fapt, îl ai efect.
 De aici pornezi, de fapt, problemele.
 Deci asta ar fi actiunea, fumat, baud, asa, si eu vad efect
ele ei.
 Si atunci ma uit la actiune doar in termeni astia.
 Pe cand eu ar trebui sa ma uit la actiune, in termeni astia
.
 Intelegeti la ce ma refer?
 Când eu privesc doar cadranul roșu și văd doar efectele,
 tendința mea este să rezolv X-ul ăla, adică fumatul, depres
ia, ansietatia.
 Păi, dar alea au apărut pentru că există niște cauze în sp
atele lor.
 Dacă eu nu rezolv acele cauze,
 Dacă eu nu rezolv cauza de aici,
 dacă asta se menține și eu rezolv asta,
 ghici ce o să se întâmple.
 Să zicem că am anulat asta, am pus ciment pe ea.
 Pune altceva.
 O să apare aici un Y, altă variantă, de la aceeași cauza.
 Cum?
 Da.
 Deci, dacă cauza se păstrează și am blocat acest efect,
 apare efectul celalalt.
 Am blocat si asta? Nu e nimic.
 Apare asta l-alta.
 Si tot asa.
 Deci, diferenta fundamentala
 intre practitioner si master e asta.
 La practitioner ma uit,
 vad efectul si vreau sa anulez
 efectul.
 Si eu il consider cauză,
 pentru ca ala iasa in evident.
 Nu?
 Nu mă deranjează faptul, nimeni nu se trezește dimineața
 spunând, ai de capul meu, nu mă mai simt conectat cu mine î
nsumi.
 Vreau să rezolv lipsa de conexiune cu mine însumi.
 Însă te trezești dimineața și zici, băi, am așa o anxietate
 și așa mă simt cum palpită inima și îmi bate și simt așa o
 frică necontrolată și îmi tremură mâinile și nu știu dacă
 am atac de panică sau ce.
 ala-s efectele unei deconectari de tine însuți, pe care nu
 le vezi, pe care nu le mai simti.
 Le simtim acele efecte așa.
 Te treziști că te doare capul.
 Dar nu te zici, ai de capul meu, am așa o lipsă de fier.
 Cum? Așa ar fi normal. Dar nu știm lucrurile astea.
 Și neștiindu-ne, zicem, mă doare capul.
 Dar asta e un efect.
 Dă-mi un algocalmin.
 Și zice farmacista, nu că îți dau niște fier.
 Dom'le, nu am nevoie de fier, mie îmi trebuie algocalmin,
 mie vreau să-mi treacă capul, lasă-mă cu fierul tău.
 Dau panii pe prostii.
 E da, știți că aia e cauza durerii de cap?
 Nu știu, am inventat-o, habarna, nu mă...
 Nu mă fie ceva.
 Da, un fier, un cui.
 Bun.
 Ziceți-mi cum vi se pare această paradigmă sistemică și d
acă o considerați deja integrată,
 ca să știu dacă pot să merg mai departe sau mai aveți nevo
ie de lămuriri,
 poate aveți întrebări legate de cum văd lucrurile aici,
 pentru că sunt și niște reguli de a funcționa după această
 paradigmă sistemică.
 Și așa să vi le dau.
 Să vi le dau?
 Acum?
 Dar chiar aveți nevoie de ele?
 Bun.
 Uite, sunt câteva elemente de care trebuie să ții cont
 pentru paradigma asta sistemică.
 În primul rând...
 Părțile unui sistem sunt la fel de importante ca sistemul
 întreg.
 Și vin cu un exemplu.
 Vreau să te gândești la piesele puse una lângă alta, separ
at.
 piesele din care e construită mașina ta.
 Nu le știi toate. Volanul, pedalele și câteva știi.
 Dar imaginează-ți.
 Mulțimea aia de piese puse așa într-o camera înșirată.
 Toate piesele alea.
 Sunt piesele din mașina ta,
 de că ți-ai demontat mașina până la ultimul șurub și le-ai
 pus acolo.
 Mai au ele aceeași
 efect, același beneficiu pentru tine,
 ca atunci când sunt asamblate
 sub forma mașinii?
 Care e diferența?
 Pentru că cum ar fi să te duci la reprezentanță și să zică
 poftii sacul ăsta, camionul ăsta aici,
 în bas, aveți toate piesele.
 Ca la Lego, vă dăm și instrucții să le asamblați.
 La IKEA.
 să-mi place propria mașină.
 Ar au piesele separat aceeași valoare
 ca piesele organizate sub forma unui sistem?
 Sistemul înseamnă că este cu ceva mai valoros decât suma
 pieselor.
 Este mai mult decât suma pieselor.
 Aceasta este o regula gândirii sistemice.
 Sistemul...
 Ăsta-i deja un sistem.
 Aici vorbim de un sistem.
 Aici nu vorbim de un sistem.
 Când sunt doar două,
 nu au reacție cauză efect, ok.
 Dar când avem deja mai multe componente, acolo vorbim de un
 sistem.
 Când vorbim de un sistem, sistemul,
 dacă eu pot să văd sistemul și nu piesele,
 eu am câștigat ceva.
 Văd lucrurile mai mult decât aș vedea uitându-mă la fiecare
 piesă în parte.
 Și acum fii atent! Elementul cheie în toată povestea asta
 este cum fac ca să mă antrenez să văd sisteme.
 Și regula pentru asta este să pot să mă detașez de piesă și
 să mă uit la însamblu.
 un mic antrenament, dacă vrei, este tu de auna să te între
bi
 din ce categorie face parte această piesă, acest element.
 Care e categoria superioară care îl încadrează pe acel
 element?
 De exemplu, aici am o carioca.
 Din ce categorie face parte această carioca? Categorie de
 obiecte.
 Instrumente descris, că nu puteam să zic feluri de mâncare.
 În modul ăsta, dacă începem să gândim, noi ne antrenăm gând
irea care caută sisteme.
 Și acum, atenție!
 Trecerea la gândirea care caută și gândește în sisteme este
 un imperativ pentru evoluția noastră.
 Trebuie să o dezvoltăm.
 Nu suntem obișnui să gândim în sisteme, noi suntem obișnui
 să gândim în detalii.
 Să punem microscopul, nu să ne uităm din avion la lucruri.
 Gândiți-vă... Iată-n, luați-o așa...
 Oamenii care au schimbat fața planetei de-a lungul istoriei
 n-au fost oamenii care au văzut detaliu, ci care au văzut
 ansamblu.
 Schimbările majore, evoluția majora o face gândirea vizion
ară, nu gândirea de detaliu.
 Gândirea de detaliu e o gândire executive, necesară, extrem
 de necesară.
 Dar gândirea executive nu există dacă nu ai înainte o vizi
une.
 Adică dacă nu poți să vezi din avion lucrurile.
 majoritatea oamenilor nu reusesc în propria viață pentru că
 se uită la viața lor zi după zi.
 Pas cu pas.
 Cei care reusesc se uită și zic, în următorii 5 ani...
 Cum bă, în următorii 5 ani, când eu d-abia mă gândesc ce
 fac în weekend?
 Și ei au gândirea, sau în următorii 20 de ani, o să fac
 asta.
 Știți oameni care gândesc așa?
 Doi, trei.
 Dar gândind așa, ei de fapt au această gândire de tip
 sistem.
 Doar ca paranteză, dar vine din acest tip de gândire, din
 acest tip de educație.
 Ați văzut că mulți occidentali, când își gândesc salariile,
 le spun pe an, nu pe lună.
 Americanii, le spun pe an, nu pe lună. De ce?
 pentru că viziunea lor, unitatea lor de măsură nu este luna
, ci este anul.
 Unitatea de măsură.
 Unitatea asta de măsură înseamnă cât de mică e piesa sau câ
t de mare e sistemul pe care eu îl văd dintr-o privire.
 O altă regulă ultima legată de gândirea asta sistemică
 este că trebuie să mă mișc pe verticală și să dau aceeași
 importanță
 și viziunii de ansamblu, dar și detaliilor.
 Deci trebuie să am abilitatea de a merge și în viziune,
 dar mă duce și la firul ierbii.
 Dacă o vezi în față, vezi procesual etapele una după alta.
 Exprimarea ar fi pentru tine, eu fac pasii, unul după altul
.
 O persoană care are viziune zice, la final o să fie așa.
 Tu vezi următorul pas, vizionarul vede ultimul pas.
 Tu vezi următorul pas, vizionarul vede ultimul pas.
 Da, pentru că vezi prin, e normal, doar că e un efort
 pentru mintea noastră,
 în momentul în care tu zici, gădă-te, am în fața mea viitor
ul, am în fața mea pașii,
 mintea codează efectiv și se organizează pentru a-ți îndepl
ini porunca.
 E porunca.
 Și cum face asta?
 Păi înseamnă că pasul 1 e ăsta,
 pasul 2 e ăsta,
 pasul 3 e ăsta.
 Pentru un executiv așa stau lucrurile.
 Pentru un vizionar el zice
 nu știu care-s pasii,
 eu văd acolo la distanță.
 Pasii nu știu.
 Știu să vă zic lucrul ăsta pentru că un mentor de-al meu
 Am murit.
 Dar era un tip, un italian,
 în vârstă,
 pe care-l...
 În Italia,
 el fusese,
 să vă zic așa, două lucruri despre el,
 ca să vădem ce minte avea.
 A fost președintele asociațiilor
 tuturor agricultorilor din Italia.
 a fost președintele consiliului de administrație de la fir
ma Ford.
 Și în timpul liber, era și parte din consiliul de administ
rație de la Paribank.
 Paribank e a cinci a bancă la nivel mondial ca mărime.
 Și el făcea parte din consiliul de administrație de acolo.
 Când Nenia ăsta venia în România, îl aștepta cu cafeaua așa
 Nenia îi săresc.
 Și Italianul ăsta a fost mentorul meu. Câțiva ani buni am
 lucrat cu el, am lucrat pentru el și am învățat o grămadă
 despre viziune.
 și am venit în România cu o servietă, cu un document care
 avea aproape 10.000 de pagini,
 care includea digitalizarea întregului sistem bureaucratic
 din România,
 de la stocurile farmaciilor până la armată și sisteme de
 siguranță,
 și tot era în același continuu. Deci el gândise toate etape
le ăstea.
 La un nivel de detaliu, vă dau un exemplu, ziceam, nu, ce
 faci când, de exemplu, te duci la restaurant,
 ai comandat un vin și îți place vinul ăla.
 Păi, ce să fac? Notez cum se ganezece, nu? Gresit.
 Pe sistemul ăsta vine o spătară, îți aduce tableta, tu îți
 scanezi acolo codul cu telefonul tău
 și pe tableta aia deja se face comandă către producători,
 sistemul tău de pe telefon transmite adresa cu comanda că
tre producători
 care îi strimite acasă.
 Asta vrea să implementeze.
 Bineînțeles că n-a putut să facă. De ce?
 Pentru că nu avea abilitățile de a vedea...
 Am întrebat bun, câți oamenii străbuie?
 Căt... Care e echipă? Zice...
 Nu știu, nu mă interesează.
 Asta faceți voi.
 pentru că nu a vrut să se ocupe de cum se implementează, de
 partea de piese a sistemului,
 nimeni nu l-a băgat în seama.
 Și avea întâlniri cu ministri, cu guvernatorul băncii, naț
ionali, cu toți.
 Așa era viața lui, constant a le da idei astora din care nu
 s-a întâmplat nimic.
 O fi răbans pe undeva tot documentul ăla.
 Însă devine perimat cu timpul.
 Tehnologia se schimbă, el nu mai e de atât actualitate.
 Dar de aici mi-am luat foarte important acest element.
 Nu e suficient să ai viziune, trebuie să vezi și piesele
 mici.
 Trebuie să te ridici la nivelul acela, dar să și cobori la
 nivelul piesei.
 Oamenii de obicei sunt ori la nivelul pieselor, ori la
 nivelul viziunii.
 Gândirea sistemică înseamnă să fac focus pe detaliu,
 dar să pot să ies să văd și ansamblu.
 Cum vi se pare chestia asta?
 Stai că ți-a duce microfonul ca să audă toată lumea.
 În opinia mea, executantul are o strategie mult mai analit
ică,
 când vizionarul, dacă ar fi să-l luăm pe domnul de care ați
 făcut vorbire,
 el vedea, transmitea și spunea, restul, nu poți să am.
 Nu știu, e prea mult. Care-i strategia acestui tip?
 Izat acestui tip. Pentru că sunt și vizionari care am întâl
nit,
 care spuneau, că, ca să ajungi acolo, trebuie să faci... să
 ai strategia aceasta.
 E, când aveau asta, deci dacă dai exemplu pe acești oameni,
 acești oameni puteau să facă mișcarea de la nivel de ansamb
lu, la nivel de detaliu.
 Vă amintiți metaprogramele? Ați făcut metaprograme?
 Metaprogramele vorbesc că există un metaprogram care chiar
 așa se numește, ansamblu versus detaliu.
 Noi trebuie să ne antrenăm ambele.
 Nu putem să stăm doar în ansamblu, nu putem să stăm doar în
 detaliu, pentru că pierdem.
 Mersiune, nu zic.
 Pierdem abilități.
 Și atunci întrebarea este cum antrenez asta?
 Păi un element cheie și pornesc de la premiza că, în mare
 majoritate, stăm în detalii, nu în ansamblu.
 cum am trebuit să mă duc în ansamblu, în viziunea aia de
 ansamblu,
 când vă faceți planificarea, nu știu, ce vreți voi în vi
itorul vostru?
 Nu mai faceți pe șase luni, faceți-o pe cinci ani.
 Cum, adică să știu unde mă duc în concediu peste cinci ani?
 Da, să știu unde te duci în concediu peste cinci ani,
 peste 5 ani? Câți bani ai nevoie peste 5 ani? Cum ajungi la
 suma aia de bani?
 Ce îți trebuie în casă peste 5 ani? Asta e gândirea de care
 avem nevoie.
 Cum, domnule, nu pot așa? Asta trebuie să te antrenezi ca
 să poți.
 Fii atent, pare rupta din realitatea.
 Adica, se zicezi cum?
 Zici, bă da, n-are sens să fac asta.
 Nu asta ți-ar zice mentorul meu.
 Iar îi ar zice, nu, numai așa au sens lucrurile.
 Dacă ceva ți pare un nonsense...
 Eu mi-am dezvoltat regula asta la mine, mi-a fost destul de
 greu, dar am dezvoltat-o.
 Dacă ceva îmi pare prostie, nonsense, mă uit de 10 ori ac
olo.
 Pentru că e doar posibil să nu văd ceva datorită limitelor
 mele.
 Rețineți, tendința celor mai mulți oameni este că
 ceva nu are sens să se întoarce frumos cu spatele,
 zică pusii, am plecat.
 Pentru că e o prostie.
 Regula mea, eu mi-am schimbat chestia asta.
 nu-mi place,
 nu are logică pentru mine,
 înseamnă că e ceva acolo pe care eu nu văd.
 Și trebuie să mă uit de 10 ori,
 pentru că s-ar putea să nu văd.
 Un alt element al filosofii ăstea de gândire sistemică
 este să te întrebi așa.
 Din câte perspective m-am uitat la această situație?
 E o întrebare care pe mine mă zgârie tot timpul.
 Pentru că descoper de multe ori că m-am uitat doar din o
 singură perspectivă
 de o sau două perspective la acea situație.
 Și nu-i suficient.
 Nu știu, uită-te la aparneam, la o perspectivă.
 S-a mărit prețul pâinii, nu știu.
 Din ce perspectivă te poți uita la situația asta?
 Mănânc mai puțină pâine, e un lucru bun.
 Mi s-a stricat mașina.
 Să simțiți? Dar dacă ieșim din sală de aici, mai gândim așa
?
 Nu, o să gândim dintr-o singură perspectivă.
 Fie rar să fie, iar mi s-a stricat mașina, iar cheltui bani
 cu prostia asta, mai bine nu o luăm.
 Să simțiți?
 Putea să mi se întâmple ceva. Bine că mi s-a stricat, că d
acă nu...
 Dacă era un accident, era mult mai grav.
 Dar nu o facem, pentru că nu suntem antrenați să gândim
 perspective diferite.
 Întrebarea mea pentru voi, că sunteți la nivel de master și
 eu pun la toți cursanții de master,
 de ce alegem perspectiva pe care o alegem, să o gândim?
 E mai convenabilă, e ușoară, nu ne consumă energie.
 Toate celelalte perspective, care nu ne vin instant,
 Trebuie să facem efort să le gândim.
 Și zicem, dar cum să aleg o altă perspectivă că e falsă, nu
 e adevărată.
 Singura adevărată e asta, nu.
 Aia e singura perspectivă cu care ești obișnuit.
 E comunăție.
 Tu ai fost obișnuit cu acea perspectivă.
 Gândiți-vă la o mâncare. Există mâncăruri care vă plac?
 Există mâncăruri care nu vă plac?
 Eu dau un exemplu.
 O mancare care nu-ti place.
 Zice-ti o mancare care nu-ti place.
 Urzicii!
 Fii rar să fie urzicile!
 Sunt mancarea mea preferată!
 Deci, pentru mine urzicile...
 Acum 2 ani am cules un sac
 din ala de 240 de litri
 un sac de urzici
 și le-am curățat cu mâinile goale
 cu mâinile goale,
 împotriva reumatismului,
 mai am mâncă de curățat, probabil,
 pentru că-mi plac la nebunie.
 Deci nu există mâncare care să-mi placă mai mult
 decât urzicile.
 Ce mâncare nu-ți plac? Urzici!
 Fii atent!
 Fii atent!
 Dacă mănânci de 16 ori urzici,
 ajung să-ți placă.
 Suntem in medie, s-a observat ca sistemul nostru neurologic
 are nevoie de un anumit numar de repetari
 sa prima data refuza, dupa aia accepta un pic, dupa aia
 neutralizeaza, e neutru, dupa aia incepe sa zica, eehh,
 acceptabil.
 După aceea zice, interesant.
 Deci, pare foarte curios.
 Și ajunge să-ți placă după ce ai repetat acel lucru.
 Bineînțeles, nimeni nu-i dispus să facă asta, pentru că noi
 reacționăm la prima.
 Nu-mi place, deci nu mănânc.
 Atunci și apa devine mâncarea preferată.
 Da, trebuie.
 Un microfon aici, ține mâna sus să te vadă.
 Aici vin cu o completare care va confirma ce ai spus, este
 din cauza microbiomului.
 Pentru că microbiomul nostru este setat și antrenat pentru
 niște anumite mâncăruri.
 Cine mănâncă burgeri, va avea microbiom în mare spus.
 Pentru burgeri, cine mănâncă salată, îl are antrenat pentru
 salată.
 În momentul în care eu nu mănânc salată și ajung la
 restaurant,
 sau oran mănânc niște salată,
 intestinul meu iarazna și zice,
 stai așa că eu nu sunt antrenat, ce e asta?
 Evident îți dă disconfort.
 Și de asta se completează cu ce ai spus,
 în momentul în care mănânci de suficiente ori,
 devine un instrument.
 Ai antrenat.
 Deci, e biologică.
 Eu asta mă distrăz cu mâncărurile ficei mele.
 Zic, nu trebuie să mănânci,
 vreau doar să guști o linguriță atât.
 Dar nu, o linguriță atât vreau să guști.
 Și fac asta constant.
 din timp în timp, fată zice, asta-i mâncarea mea preferată.
 Dar știu chestia asta și nu o forțesc să mănânce, doar o ob
ișnuiesc să mănânce o altă mâncare.
 E o medie, e o medie.
 Contează și distanța dintre ele, contează toate.
 Așa, foarte bine, foarte bine.
 Ca să dezobișnuiești, acolo e mai complex.
 pentru că acolo intervine gândirea sistemică.
 Și mă gândesc de ce țin atât de mult să mănânc acel aliment
.
 Ce mi-o oferă? Ce reprezintă pentru mine?
 Păi, când mănânc asta, simt liniște.
 Ok, înseamnă că acel aliment reprezintă pentru tine liniște
a.
 Reprezintă relaxarea.
 Și dacă anulezi din start, ai anulat ce?
 O ancoră pentru o liniște.
 Și acum, conform gândirii sistemice, pot să iau de altunde
va liniștea?
 Relaxarea?
 Păi, dacă pot să iau de altundeva, nu mai îmi trebuie de ac
olo.
 Înlocuiesc.
 Da.
 Întrebarea este
 de ce din acel aliment
 și nu din, nu știu, acțiunea de a mă plimba?
 De ce am ales așa?
 De ce am ales că, nu știu, fumatul îmi dă relaxare
 și nu faptul că mă duc să mă plimb în natură?
 Că e mai ușor, adică un consum mai mic de energie.
 Orice altceva implică un consum un pic mai mare de energie
 Cântintea noastră gândește în termeni de consum minim de
 energie.
 Deci, înainte de a face o asemenea schimbare,
 trebuie să-i fac minții mele rosti de energie.
 De unde?
 Cum fac?
 Sunt două... mă rog, mai multe, da?
 Vă zic două strategii principale.
 Una este să încep să fac acțiuni care îmi plac și care îmi
 dau energie,
 și alta este să-mi fac o listă cu comportamentele la care î
mi e foarte ușor să renunț.
 Renunțând la un consumator de energie, am un pic de energie
 în plus,
 pe care îl pot folosi ca să compensez de la fumat la merge
 în natură sau alerga sau nu știu ce face.
 Că îmi trebuie un pic de energie în plus, că nu am acolo.
 Nu ați observat că noi dormim, mâncăm, acumulăm energie și
 ziua consumăm toată energia, ajungem seara fără pic de ener
gie.
 Aceasta este o strategie nefuncțională, dragii mei.
 Pentru că e ca și cum încarc bateria solară 100% și în ziua
 următoare o descarc 100%, și după aia tot o încarc și tot o
 descarc.
 Chiestia asta este rețeta perfectă pentru a stagna, pentru
 a nu evolua deloc.
 Pentru că nu poți să faci nimic în plus, că nu ai energie.
 Da, ești tot timpul pe zero.
 Dacă tu, fii atent, ai câteva acțiuni care îți dau energie
 și câteva acțiuni care îți consumă toată energia, înseamnă
 că nu mai poți să-ți adăugi o acțiune în plus.
 Sau nu poți să modifici ceva la o acțiune, să o îmbunătăți
ți, pentru că nu ai de unde energie.
 E ca și când, nu știu, hai să luăm un exemplu cu banii, cel
 mai simplu.
 Când tu câștigi 100 de lei și cheltul e 100 de lei și asta
 e tot timpul,
 tu nu poți să zici, eu îmi pot îmbunătăți calitatea vieții.
 Că nu mai poți să cumpări nici măcar un plic de ceai în
 plus.
 Tu trebuie să câștigi 105 lei ca să poți să cumpări un plic
 de ceai în plinul.
 Înțelegeți?
 Sau să nu cheltui din suta aia, să renunți la ceva ca să po
ți să schimbi cu altceva.
 Întrebarea este cum accesez aceste surse de energie?
 De unde poți să îmi iau aceste energie?
 Să răspundesc despre asta după pauză.
 Muzică.
 Pauza este 10 minute? De ajuns 15.
