 Ce am făcut în prima parte a zilei? Ce ați rămas? Ce s-a aș
ezat la pauza de masa? Ce întrebări au venit, poate?
 Vă rog?
 Să lăsăm emoțiile să iasă.
 Să lăsăm emoțiile să iasă, perfect. Da, Codruța?
 Să am rămas cu tânde întrebare.
 Bagă, că ne plac întrebările.
 Cu cele 15 minute care emoție.
 Care e intrebarea?
 Ca sa nu raspund la licea.
 Nu ma cred.
 La mine a durat mult peste 15 minuiti, jumada, zi, o zi,
 intre-a intre-adevarat, inca si am si mor colit o putina.
 A stat acolo, adica m-a avut.
 Da. Si de ce? Pentru ca tu nu ai avut-o niciodata. Sau rar.
 Cu cat o emotie este mai reprimata, mai ocolită, mai neglij
ata, mai ignorata,
 mai temuta, cu atât, in momentul in care va reveni, va
 reveni cu o intensitate mai mare ca sa se atrag atentia.
 Cu cat mai mult fugi de o emotie, cu atat mai intensa va fi
 atunci cand revine.
 Insa tot am o veste buna si o veste mai putin buna.
 Vestea mai putin buna este ca orice emotia iti avea si oric
at de mult va ar placea de ea,
 E trecătoare.
 Entuziasc, bucurie, creativitate, stare de flux, detașare,
 calm, pace va trece.
 Oricât de intensă e și oricât de mult vă place de ea, va
 trece.
 Stăți de acord cu mine? Vestea bună!
 Oricât de intensă ar fi și oricât de mult nu vă-ar plăcea
 de ea, emoția neplăcută și inconfortabilă va trece.
 Indiferent de cât pare de intensă, indiferent că se sfârșeș
te lumea, aparent, indiferent cât de mult nonțelec și cât de
 inconfortabil mă face să mă simt, va trece.
 Pentru că din perspectivă evoluționistă, și vă pot da
 exemplu ăsta că vine vorba de animale.
 Dacă luăm în calcul perspectiva evoluționistă care spune că
 ne tragem din regnu animal, da reptilian, animal, mamifer
 și așa mai departe,
 Hai să luăm exemplu, unei căprioare care atunci când este
 urmărită de, nu știu, un leu, da?
 Sau de un urs, ce-o fi el acolo, nu e stresată toată viața
 ei după aia că a fost urmărite de urs.
 După un sfer de oră în care scapă de urs și tot în regulă,
 paște liniștită ca și cum ziua ei deja abia a început. Are
 sens? Corect?
 La fel avem și noi capacitatea. Omul este singurul animal,
 din tot regnul animal, dă pe glob, care să stresează fără
 motiv.
 Adică nu trebuie ursul la fundul meu ca mie să-mi fie teamă
.
 Nu, nu, nu. Eu îmi crez singur stresul.
 Cum fac asta? Mă întreb, dar cum ar fi dacă?
 Cum ar fi să vină acum un urs să mă muște?
 Dacă vin un tigru? Dacă mă da afară de la lucru?
 Dacă moare pisica?
 Dacă mâine vine să știu luminii?
 Și toate astea au loc în minte.
 Poftim?
 Pentru că avem conștiință, dar sunt animale care ne seamănă
 foarte mult din punct de vedere neurologic și cum vrei tu,
 Cum vrei tu care nu fac asta?
 Mai multele.
 Atentie, cand vorbim de constiinta, e un subiect delicat,
 pentru ca nu poti sa il definesti sutala asta corect ca sa
 fie de acord toata lumea care studieaza asta.
 Ce ai si n-au ele este liberu arbitru si mintea.
 Cum zici tu, constiinta antrenata.
 Dar asta nu inseamna ca... Avem constiinta, nu inseamna ca
 si folosim corect.
 Pentru că majoritatea oamenilor o vor folosi în defavoarea
 lor
 ca să-și facă rău singuri pentru că nu știu că s-a poat alt
fel.
 Exemplu.
 Dacă întârziu partnerul de cuplu acasă,
 marea majoritatea oamenilor, nu voi, alții, da?
 O să aibă filme de genul.
 Unde umblă?
 Unde-am întârziat?
 Zicea că e la serviciu, dar unde e la serviciu la ora asta?
 Cât trafic să fie?
 Asta vine el sau e acasă.
 Corect?
 Nu voi.
 Alții, da?
 Sau, întârziu.
 Ea, sigur apății ceva. Dacă apății un accident.
 Dacă au fost multe accidenturi în ultima vreme.
 Dacă a dat cine-apății el, dacă nu te apătești de pietoni.
 Și îți faci filmul în avans,
 fără să ai o bază reală,
 și emoția este congruentă cu filmul, nu cu realitatea.
 Are sens?
 Richard Bandele are o vorbă foarte tare legată de asta,
 care spune,
 oamenii sunt singurii dă pe planetă,
 care dacă n-au motiv să se simtă prost,
 să simt prost în avans, chiar dacă se confirmă motivul sau
 nu.
 Își fac filmul în cap, de genul dacă mă înșeală, dacă mă
 fură, dacă pierde, dacă moare, dacă...
 Și dacă nu se întâmplă, măcar m-a să-mi țin rău în alanț.
 Nu? Are sens?
 Bender cu umorul lui caracteristic, așa le dă. Și are drept
ate.
 Suntem singuri care ne facem filmul legat de ceva ce încă
 nu s-a întâmplat sau nu avem nicio dovadă.
 Și se numește, în NLP, reprezentare mentală.
 Din fericire, ne-am dat seama de un modul și ceva, că aceea
 reprezentare mentală este sub controlul nostru, sub modalit
ăți, asociat-disociat, culori, tonu' vocii, emoții, mișcarea
 temperatură, le pot schimba în așa fel încât să-mi schimb
 reprezentarea mentală.
 Ok, altcineva cu ce între...
 A, apropo, nu știu dacă am tălinat cu emoția.
 De ce 15 minute?
 Este aproximativă, oricum, pentru că din punct de vedere
 evoluționist,
 nu am avut nevoie timp de milioane de ani să simțim o emoț
ie de panică,
 de adrenalină, de curaj, de frică, de luptă.
 Mai mult de 15 minute pentru că în 15 minute ori mureai...
 și nu mai avea sens.
 Ori scăpai.
 Adică nu prea...
 Luptele pe viață și pe moartea durează 15 minute.
 Știi? Adică...
 Ori te mănâncă leu,
 Ore-l manâști tu pe el sau fugi? Una din două.
 Că au nevoie că se duceau o reptiliană să făduți seama.
 Du-te-mă de aici.
 Pe perioade, da.
 Puteau să vedeze luptele o zi întreagă, dar cu pauze, să
 mai întâlnău la o povește,
 mai stai să te trage sufletul.
 Deci din punct de vedere evoluționist,
 reptilianul nostru și limbicul nu au de ce, nu au programul
 unei emoții blocate.
 Nu ai cum să rămâi blocat în nicio emoție.
 nici în aia pozitivă, productivă, nici în aia neproductivă
 și inconfortabilă. În nici una.
 În momentul în care simți o stare emoțională constant prea
 mult timp, e antrenată și are motiv în spate.
 Fie a devenit obicei pentru că tu nu știi altfel, fie e un
 motiv acolo de prelucrat în subconștient pe care îl ignoreș
ti.
 De genul nu vreau să intru acolo, am avut un trecut nasol,
 nu vreau să fac curat.
 Nefăcând curat, rezultatul va fi o stare emoțională neplă
cută mult timp.
 Ăsta e semnalul.
 Dragilor, limba preferată de subconștient ca să vă comunic
 ce e important pentru voi și în ce direcție aveți nevoie să
 mergeți, este emoția.
 Prin emoțiile pe care le simți subconștientul vă arată dire
cția în care aveți de mers.
 Ghișteu, să ignorăm. Nu e nimic. El are tot timpul din lume
.
 Te rog, Paul.
 Ce se întâmplă când caut emoții?
 Ok, mă gândesc de exemplu la gambă.
 Că apătă mă rog, are e-move-a de simpă, de fiecare dat o va
 căuta, o va mereu cu bărăte.
 Și trebuie să-mi prâncără când evident nu le mai găsește.
 Dar, în compiație de orgolului, acțiunează.
 De obicei miza pe care o pun, contextul în care fac acea m
iză, valoarea mizei ca să-și crească emoții
 Dar nu înțeleg ce legăturile are cu ce ziceam
 Apare deja cu un ciclul în care a avut cele formate și face
 aicere de eșoase
 Nu înțeleg
 Deci, pe primul rând le bag înapoi și să iați întot, ieși
 cu...
 Și începe să fie un anete de emoti, fa multii de bană...
 In unu, symptom, doi, durere, trei, boala, patru, accident,
 cinci, moarte.
 Pentru ca subconscientul, in momentul in care tu nu inteleg
i lectia pe care o ai de invatat si nu faci ceea ce ai de
 facut pentru tine si supravetuirea ta, va creste intens
itatea mesajelor pe care ti le trimite.
 Corpul nu mai e unul.
 Cure-o, științific, dacă vrei.
 Undeva până la 85% din afecțiunele medicale sunt datorate
 emoțiilor reprimate, nevindecate, stocate și nevindecate
 din subconștient, din trecutul nostru.
 Și toți avem. Sunt acei bolovani de moară pe care v-am spus
 că îi cărăm după noi, de multe ori ne fie în conștienți de
 ei.
 Consideream că dacă trecutul a trecut, a trecut, nu, nu.
 Trecutul nu a trecut, trecutul e prezent în subconștient.
 Pentru că dacă este o legie a subconștientului, pe lângă
 multe altele de care o să vorbim tot cursul,
 este că subconștientul nu cunoaște viitor sau trecut.
 Pentru el, timpul permanent e prezent.
 Asta înseamnă că orice emoție sau întâmplare ai trăit tu,
 care, la un moment dat, în trecutul tău te-a făcut să te
 simți într-un fel,
 te-a durut în vreun fel, chiar dacă acum pare că e banal,
 atunci n-a fost banal și te-a durut. Acea situație cu acea
 durere este încă acolo în subconștientă prezentă, la modul
 la timpul prezent.
 Și rulează permanent la timpul prezent până când e dezactiv
ată sau eliberată sau integrată sau reprogramată.
 Avem milioane de astfel de amintiri. Acum la nivel de adult
 spunem, dar ce mare vrăjeală, că când eram eu mic mi-a fur
at nu știu ce copil jucăria preferată.
 Bă, acum la 25, 35, 40 ani spui, da, e banal.
 Pentru copilul de atunci, acea jucărie pe care un alt coleg
 i-a furat-o era prietenul cel mai bun.
 Jucăria aia pentru el era prietenul cel mai bun. Pentru el
 a fost o traumă.
 Și aia rămâne acolo, în subconștient, la 2 ani.
 Și cum le identificăm?
 Nu le identifici. Astea sunt întrebări de mentalizare. Nu
 le identifici.
 Le accepti ca atare în ordinea în care vin.
 Asta încărățenie le simți și data?
 Nu, curățenie înseamnă să simt ceea ce am de simțit atunci
 când vine, ca emoție, pentru că are două mai rămâne de a
 comunica cu tine subconștient.
 Îți dă emoția, direct simte-o, îți dă fleșuri din scenă din
 trecut de care tu ai uitat de mult.
 Și mesajul e, du-te-napoi acolo și vezi ce a fost, vinde că
 scoate, rescrie.
 Prin ce? Să facem tot cursul.
 Prin tehnici de la modul 6-7 care sunt de rescrirea trecut
ului la modul cel mai propriu.
 Prin tehnici de la modul ăsta care înseamnă inclusiv aze.
 Începem și vă arăt o tehnică foarte simplă prin care poți
 să dezlegi bolovani de emoții care se declanșează automat
 în anumite contexte.
 Emoții negative, limitative. De exemplu, aud sirena și îmi
 mai ia panica.
 Ați pățit? Sipă cineva la mine, încep să tremur.
 Devin în tuneric, afară, brusc mă blochezi și nu mai poți
 să... nu știu cum.
 Ies în fața unui public, nu poți să vorbesc cam emosiți.
 Ați pățit de ceva asta?
 Știți la ce mă refer? Adică sună cunoscut?
 Ok, începând de azi chiar asta facem.
 Unul, primul pas este să devii conștient și să îți asumi f
aptul că ai de făcut chestia asta.
 Pentru că majoritatea lumea vor spune, n-am nevoie, ce e a
ia, eu? Eu sunt ok.
 Singura lege acestor concepte este cât de fericit ești.
 Dacă ești cu adevărat fericit într-un loc, nu ai nimic de f
ăcut.
 Da, feeling-ul îmi spune și experiența tot ce știu eu până
 acum,
 este că toți avem
 acești bolovani, mai mici, mai mari, mai grei, în funcție
 de trecutul nostru,
 pe care nu suntem conștienți că îi cărăm după noi.
 Cât timp simți apatie, lipsă de motivații, obiective pe
 care le ai de ani mulți și nu le atingi.
 Sabotaj constant, probleme cu banii și așa mai departe,
 a în spate lucruri care îi nevoie să iasă la suprafată să f
ie făcut curat.
 Din fericire se poate.
 Din la fel de fericire ține numai de noi, doar că are o lat
ură care nu tuturor le place.
 Este uneori inconfortabil.
 Confruntarea cu propria ta persoană, cu propria ta lumea
 interioară,
 în primul rând cu proprie tale emoții care sale tale,
 de multe ori nu e confortabil.
 Și pentru că nu e confortabil, sala asta e ocupată de 30 o
ameni, nu de 300.
 Pentru că dacă ar fi confortabil, am avea coadă la ușă.
 Nu e confortabil și nu tot ce e inconfortabil e ușor de as
umat. Voi să-ți aici pentru că v-ați asumat acest proces.
 Nu e dureros, atenție. Durerea este tot o emoție. Pot să mă
 bucur că mă doare pentru că știu că vinde.
 Sau pot să intru în panică că doare pentru că e inconfort
abil. Am de ales, dar durerea e aceeași.
 Ok? Și nu e durere, cât e disconfort.
 Suntem învățați, programați, educați, susținuți și încuraja
ți de mediul în care trăiți, de mass media și de ce vreți
 voi de reclame, să căutăm constant ce?
 Comfortul. Și în momentul în care apare ceva ce ne scoată
 din confort, indiferent că este un obiectiv care ne face să
 creștem,
 Fie că este o emoție care ne face să ne simțim inconfort
abil, refuzăm acel proces pentru că nu e conform cu ceea ce
 îmi spune mediu, adică confortul, cauta confortul.
 În momentul în care îți asumi responsabilitatea propriilor
 tale emoții și le accepti,
 Multiplici de 100-si ceva de ori viteza cu care evoluezi.
 Nu exista cale mai usoara, mai rapidă prin care eu s-a fi
 trecut,
 decat confruntarea cu propria lumea interioara si cu propr
iele emotii.
 Sunt unde sunt acum eu, prietenii mei, colegii mei si
 partnerii mei,
 pentru ca la un moment dat ne-am dat seama
 ca doar a vorbi despre emotii si propria noastra lumea
 interioara nu-i suficient.
 Sunt multe cărți scrise despre tine, privește-te pe tine, u
ite-te la tine, lumea ta interioară.
 Până nu intri în lumea ta interioară la modul imersat acolo
, să vezi ce e, să faci curat, să-ți asum că tot a ta,
 nu de fapt doar te joci.
 De-a dezvoltatul personal.
 Adevărat dezvoltarea personală din punctul meu de vedere
 este cea care te pune, te susține pe drumul conectării cu l
umea ta interioară,
 cu bunele, că sunt multe bune,
 și cu mai puțini confortabile nurele.
 Pentru că tot bune sunt și alea.
 Dana.
 Dacă sunt conștienturi atât de mari și puterni, de ce conșt
ientul care e atât de mic se pune capac?
 Pentru că au reguli diferite și nu îi pune capac, ci doar
 filtrează și păzește poarta către el.
 Nu îi pune capac.
 De viața mea, atașa tuturor, contraintuitiv nu e condusă de
 conștient,
 ci e condusă de programele din subconștient.
 Dacă conștientul i-ar pune capac, acelă programe nu se ar
 instala.
 Ce face conștientul este să aibă tendința, pentru că asta e
 regula lui,
 să controleze și să se încordeze cu privirea de ceea ce își
 propune să obțină.
 Dacă mă rog, subconștientul și subconștientul ar lucra cu
 adevărat împreună, cum este ideal, viața noastră ar fi un r
ai pe pământ la modul cel mai aproape.
 Dar din fericit nu suntem educați în direcția. Avem nevoie
 să ne întâlnăm în crederea în subconștient.
 Dacă vreți o metaforă a subconștientului nostru, cu tot cee
a ce conține el, emoții, potențial, resurse, programe faine
 și așa mai, tot ce-i acolo,
 Un alt metafor pe care am măzut despre subconștient este ce
a a Îngerului Pozitor.
 Iar Îngerul Pozitor de multe ori nu face ce vrea el pentru
 tine, ce face ce îi spui tu.
 Înseamnă că încă conștientul e taura neadră și toată...
 Da, așa zicea Freud.
 Din fericire s-a dobit ca este nu numai fals, ci fără
 argument.
 din perspectiva subconștientului, privește subconștientul
 ca un bagaj enorm de potențial și resurse.
 Freud, cu a lui psihanaliză, privea subconștientul, inconst
ient, aici nu-i cea subconștient,
 ca fiind un bagaj de reprimări de instincte de tot ce mai
 uruși, mai putreți și mai...
 Era eco, supereco și id.
 Id, aici.
 Da, id.
 Din fericire, harta...
 Nu e teritoriu.
 Ceea ce e valabil acum, în momentul ăsta, ceea ce cred că
 este real în momentul ăsta,
 se prea poate ca peste un anumit timp să nu mai fie valabil
 și să fie chiar demonstrat că este exact opusul.
 Exact asta a făcut Jung, care a fost discipul al Ophroid și
 care s-a desprins de Freud pentru că,
 fiindu-i ucenic la un moment crescând el însă, a spus, stai
 un pic, a avut sens ce ai zis tu, până la un punct.
 Și a început să-și creeze propria paradigmă, care în moment
ul ăsta e cea dominantă la nivel de psihologie.
 Bolovani dacă se fac sângi și nu mai pot să iasă, cum conț
ii niște emoțiile care îți dai că de a-i dori?
 contextul în care ești safe, să o simți, că e aici, că e ac
asă cu tine, că ești undeva între prietenea
 tăi, doar tu cu răzvan, nu contează unde ești safe, unde tu
 te simți că ești safe. Dă-i voie să iasă.
 Asta înseamnă, indiferent ce are de gând aceea emoție în
 terenul și în corpul totuși, dă-i voie să facă.
 Lacrimi.
 Țip.
 Manifest. Lovesc o pernă.
 Dau voie să iasă afară și să exprim emoția, pentru că una
 va fi tristeția, alta va fi furia.
 Abarnam.
 Însă, da, scuze-mă, avem convingere în cap că nu e ok să
 facem asta.
 Ei, fix asta încerc să vă spun.
 Și dacă emoția vine în tot, în context în care nu-i servic
iu?
 Atitudinea ta, vorbeam în pauză cu o colegă, atitudinea ta
 față de emoții contează mai mult decât în momentul în care
 ea vine.
 În sensul că, dacă ea vine în context, e serviciu.
 unde nu pot să mă manifest.
 De lași parge ochișoare, dar nu pot.
 Sau îmi vine tristețea și n-am cum.
 Am de ales unu, s-o reprim de genul,
 bă, dar nu vreau să simt asta, nu mă simt ok,
 de ce vine către mine, nu vreau să simt asta, nu mai să
 port,
 e prea inconfortabil, bă, bă, bă, bă, bă, bă, bă, bă, bă, b
ă, bă, bă, bă, bă, bă, bă, bă, bă, bă, bă, bă, bă, bă, bă, b
ă, bă, bă, bă, bă, bă, bă, bă, bă, bă, bă,
 un whisky sau ceva și trece.
 Sau sunt conștient că este o emoție care acolo are un mesaj
 pentru mine.
 Și e o invitație la introspectie către mine,
 însă contextul e nepotrivit de-o camdată,
 iar atitudinea mea va fi de genul, ok, emoția este aici,
 ca și cum aș vorbi cu ea, nu o să fac asta,
 dar atitudinea mea, intenția mea este, ok, înțeleg că vrei
 să te simt acum,
 Să te lasi... Ce vrei tu?
 Însă momentan... De aia v-am izalzut, ați zis, inside out,
 că despre asta e vorba.
 Momentan nu te poți simți că nu-i contextul. E limitativ
 acum.
 Voi face un break state, ducându-mi atenția în altă parte,
 uitându-mă la ceva umoristic, ok, plimbându-mă, break state
, da?
 Însă nu cu intenția de a reprima emoția, ci cu intenția de
 a mă aduce înapoi în contextul în care sunt.
 Însă asta, asta e o variantă. Majoritatea oamenilor fac, de
 obicei...
 Când se schimbă contextul, ea nu pleacă, e acolo.
 Dacă atitudinea ta față de aceea emoție e în regulă.
 Te calmezi sau te disociez de furie?
 Nu te calmezi așa ușor.
 Te disociez, îți duci atenția în altă parte, e un proces un
 pic mai...
 Nu există așa ceva. Știi ce faci? Când vei considera atunci
, vei fi suficient de matură și deja sunteti pe drumul la to
ți, să-ți confrunți emoțiile pe care le-ai în subconștient,
 te duci acasă sau într-un context unde simți că e ok și sp
ui ok, aveam întâlnire.
 Chizi șor ochișorii și te asociezi în momentul de dinaintea
 break state-ului, oricărea care a fost.
 Și îți dai voie să spui așa, ok, nu știu ce am simțit at
unci, dar în momentul...
 Nu vorbești cu nimeni, procesul tău e intenția ta.
 Eu vă rog, îți fac atât de mult, pentru că nu am cum să exp
rim o intenție în cuvinte.
 Mă conectez la lumea mea interioară și orice a declașat at
unci, a permitat cum să vine, orice ar fi...
 Dacă ești ghidată de un profesionist, terapeut, ghid nu
 contează în ce...
 pentru că în anumite contexte și cu anumite emoții
 este indicat să fii ghidată pentru că e greu să renunzi la
 rațional atunci când ești singur.
 Practic ce facem noi cu o exerciție?
 Exact, ăsta e scopul.
 Asta e scopul.
 Se prălucreze din subconștient.
 De câte ori e o emoție pe care o înspii acolo în stădba? E
 de ușa profesionistă?
 Nu, nu. Nu am spus de fiecare.
 Am spus de multe ori se cuvine să vorbești cu cineva, să f
ii sprijinit.
 Altă ori nu.
 Pentru că exercițiile pe care noi le facem...
 Că noi împărțăm aici.
 Exact.
 Nu ai nevoie de un profesionist educaț,
 sau îți dai voie să simți tristiația.
 Nu trebuie să fii nimeni în găținire.
 Doar dăi voie să vină.
 Nu ai nevoie de un profesionist educaț
 care să spună, bă, e ok să fii furios uneori.
 Nu te treba de unde vine.
 E ok. Ia o pernă și două de toți pereți.
 Dacă nu vine furia prin eu, Iuric,
 acum e ok.
 Atunci ai să nu vorbim dacă se întâmplă. Cât timp nu vorbim
 pe concret, vorbim de hipotetii și hipoteze-se mult.
 Ok.
 Stiu, stiu, stiu.
 Dacă nu-i vine, dute la sala de forță.
 Te enervezi, vezi?
 Ia enervează-te că nu vine furia. Vezi ce se întâmplă.
 Vezi care-i faza atunci.
 Ok?
 Dute la sala de forță.
 Iați un sac de box de la pune-te în fața unui sac.
 Deci, cum te simtai dupa aia?
 Ok, despre asta e vorba.
 Practic direcționezi furia care va inumente.
 Într-un context care este pozitiv, productiv.
 Pentru că furia nu e o problemă.
 Contextul în care se manifestă, e limitativ.
 Atunci devine limită furia.
 Ia-n sine nu e.
 Furia a sta la baza cel mai mare schimbari din lume.
 Răscoale, revoluții, idei, frustrarea.
 Și furia a sta la baza unor mari invenții.
 Pentru că oamenii să simțeau furia,
 nu au văzut că nu aveau vreo problemă.
 Pentru că oamenii se simțeau frustrați și nu mai puteau să
 îndure, s-au înfuriat și au acționat.
 Oamenii preferu un om furios cu care lucrezi decât un om ap
atic.
 Dacă vine la ședințe unu apatic, de genul, nimic nu-i bine,
 viața-i grea, nu mă iubește nimeni,
 n-am chef de nimic, n-am nicio motivație, eu zic, facă, am
 de lucru, știi?
 Pentru că trebuie să le nervezi.
 Că nu cred că unu furios e ok.
 Da, pentru că unu-i furios trebuie numai să-l tragă un pic
 în spate, să-l nervezi, să-l țin pe loc,
 să-i pun de-a un întrebăr exact în direcța în care-l doare
 cea mai tare
 și să-i arăt o direcție.
 Atât! Știi cum? Carbit!
 Atât!
 E suficient să-i zică, bă, ce-ți dorești tu viața asta?
 Păi, nu știu, milion de euro.
 Nu poți, mă!
 Nu ai cum, ești prost, la-i să te o atătăr.
 Stai că așa.
 Și asta o să facă...
 Ce mână-mână...
 Cum să nu...
 Tași mă din gură aici, mă, nu te, mă, nu poți.
 E suficient.
 Dacă-i rășit direcția, îți frinșează să-i dau foc un pic.
 Pac și s-a dus.
 Furie e combustibil.
 E benefic, e foarte bună furia.
 Contextul ne limitează.
 Tristetea e foarte bună. Contextul ne limitează.
 Are sens.
 Apropo de lumea interioară, când mă veni într-o idee, aprop
o de Jung, că vorbeam cu Ana,
 de lumea interioară și de fuga oamenilor de această lumea
 interioară care reprezintă emoțiile în primul rând,
 În primul rând, Jung avea o vorbă.
 Deci, până nu facem...
 până n-aducem inconscientul în conștient,
 ne va conduce viața
 și-l vom numi destin.
 Mi se pare o metaforă foarte tare,
 pentru că exact așa este.
 Viața noastră este ceea ce este în momentul ăsta,
 datorită bagajului pe care avem subconștientul nostru.
 Și în momentul în care decidem conștient
 să ne revelăm subconștientul
 subconștientul și ne deschidem în direcția asta.
 Vom scoate afară, vom vindeca, vom integra, vom accesa
 resurse pe care n-am știut că le avem.
 Și vom face curat în direcții în care n-am știut că avem ne
voie să facem curat.
 Iar curatul ăsta.
 Și ne v-am spus, băi, Horea, dar e un zi vinovat mă pentru
 ce simt, pentru ce am trăit, pentru ce mi-au făcut poate
 alții. Nu sunt nicio formă cuvântul vină, n-are ce căutăm
 propoziția asta.
 Nu ești vinovat de ceea ce ai trăit, când ai trăit, că ave
ai poate nici câțiva anișor sau câteva zile, nu știu.
 Nu se pune plăma de vină.
 Însă ce știu, este că ești responsabil
 de cum trăiești de acum încolo, când conștientizezi această
 muncă.
 Poți să o refuzi în continuare,
 sau poți să o accepti.
 De asta ești responsabil.
 Vinovat de ceea ce ai acolo, nu.
 Sunt nicio formă, niciodată.
 Vă mulțumesc frumos pentru vizionare!
