 Vreau să introducem un nou termen pe care noi îl vom folosi
 constant în NLP și care este obligatoriu dacă vrem să deven
im comunicatori buni.
 Acest termen se numește acuitate senzorială.
 Ce credeți că înseamnă asta?
 Capacitatea de a recepționa stimul prin toți analizatorii.
 Super tare! Și dacă ar fi să o dăm și mai limbaj, mai...
 Cu ochii, cu zaterari, cu auzuri...
 Capacitatea de a sesiza schimbări foarte rapide de la o sec
undă la alta care vin pe mai multe canale de comunicare.
 Cu alte cuvinte, în timp ce mă uit acum la Adi, o văd pe
 Santa în stânga cum scrie a plecată și abia acum poate p
este 2 secunde a ridicat ochii către mine.
 Toma s-a uit acum la mine si Isabela, colegul care filmeaza
 si-am mutat mana pentru ca ma uit in cunilor la Adi.
 Pentru ca am o acuitate senzoriala ridicata, observ schimb
ari care apar in aria mea vizuala chiar daca ma uit direct
 la ele.
 Asta inseamna ca sunt deschis si mi-am antrenat
 abilitatea, acuitatea senzoriala sa se sizeze,
 adica sa observe,
 sa constate si sa interpreteze rapid
 semnale și indici care vin din mai multe direcții.
 Ca și practitioner NLP, constant pe parcursul modulor ne
 vom antrena acuitatea senzorială.
 Pentru că în momentul în care eu sunt setat doar pe ce zice
 un om
 și nu observ deloc ce face un om sau cum îmi spune un om c
eea ce îmi spune,
 ratez mai mult de jumătate din mesaj.
 Se spune ca mesajul într-o comunicare este de aproximativ
 80-90% non-verbal.
 Si asa este.
 Asta nu inseamna ca cuvintele nu au importanta lor, pentru
 ca nu ai cum sa spui non-verbal, auzi, papus si amersi la
 un film,
 nu ai cum sa faci asta.
 Dar ca cheie de BMW nu conteaza filmul.
 Da, e o presupunere intr-un alt context.
 Convingere.
 Da, e o convingere. Am vrut sa zic convingere, dar inca nu
 v-am explicat ce este.
 Ai nevoie de cuvinte ca sa vorbesti cu oamenii,
 insa degeaba ai cuvintele aleste la tine daca nu stii cum
 sa le pronunti, cand sa le pronunti
 si daca nu esti atent la ce produc cuvintele tale.
 Pentru ca oamenii...va intreb ceva, am aflat-o pe asta de
 la Richard Bender, l-am cunoscut acum putin la o curs in
 Londra
 si intr-o runa din pauza, staim cu el de vorba pe hol si il
 intreb, nu stiu ce zic, pe ce vorbeam
 La un moment dat el zice, oamenii au impresia ca opusul vor
bitului este tacerea,
 insa este fals.
 Daca atunci cand nu vorbesc tac, inseamna ca nu ascult.
 Sau, atunci cand nu vorbesc tac, inseamna ca atunci cand
 vorbesc, nu ascult.
 Oricât de inapt să fii ca un comunicator excelent ce vrei
 să fii să nu asculti ce zici tu.
 Pentru că oamenii au impresia că atunci când ei vorbesc nu
 trebuie să ascultă, trebuie să ascultă l-altul. Corect?
 Trăim cu educația asta că dacă eu vorbesc, l-altul trebuie
 să asculte și când ăla vorbește, eu tac. Sau ascult.
 Dar puțin sunt oamenii care ascultă când ei vorbesc. Are
 sențe, vă zic?
 Acuitate senzorială se referă inclusiv la mine, la ceea ce
 eu spun, cum spun, cum transmit, când transmit, cum îmi fol
osesc limbajul nonverbal.
 Când sunt educat în școlă doar să pronunț cuvinte pentru că
 am fost învățat doar să vorbesc, pentru că dacă știu să vor
besc înseamnă că comunic bine, o să am surprize, o să fiu
 greșit înțeles.
 Lumea nu o să înțeleagă ce spun, o să fie nevoie să repet,
 sau efectiv nu o să fie auzit.
 Una din variantele pe care le pot folosi să mi-antreneze ac
uitatea senzorială este să sesizez,
 Și acum vom introduce un alt termen, ceea ce se numește în
 psihologia comunicării non-verbale semnale sau semne gest
uri de calmare.
 Telefoanele vor rog frumos pe silențios, este în avantajul
 vostru.
 Gesturi de calmare. Gesturile de calmare sunt gesturile pe
 care creierul reptilian le inițiază și le declanșează at
unci când simte orice fel de schimbare a stării lui de bază.
 Toți avem o stare de bază. Starea noastră de bază este de
 obicei starea de neutru. Sunt ok, sunt safe, sunt sănătos,
 sunt în siguranță, sunt neutru.
 Orice schimbare a acestei stări, în orice direcție, va fi
 de fapt o schimbare pe care reptilianul meu poate interpre
ta ca fiind periculos, pentru cei diferite periculos.
 Dacă simt primejdie, este o schimbare a stării mele de bază
, dacă simt emoții, anxietate, teamă, frică, entuziasm, dă-l
 la debăt, doar ce se întâmplă acum?
 sau atracție sexuală, adrenalină, bucurie, ecstază, entuzia
zm foarte ridicat, manifestarea acestei bucurii
 și așa mai departe este tot un pericol pentru creierul meu
 reptilian, de acord?
 Pentru că el nu știe ce se întâmplă, el știe doar că s-a
 schimbat starea de neutru.
 Mă urmăriți până aici? În momentul în care mi se schimbă
 starea de neutru, reptilianul meu va lua măsura recreierii
 stării de stabilitate.
 pentru ca lui ii place echilibru.
 Cum va face asta?
 Ca sa va explic asta, va da un exemplu pe care probabil st
iti majoritatea.
 Ce fac parintii atunci cand copiii mici plang?
 Ia un brate si-i mangai.
 Hai la mama, hai la tata, esti bine, esti ok, te pupa, te
 mangai, te tine in brate.
 Copilul la un moment dat, intrevall timp, se calmeaza.
 se calmează? Intră din nou în starea de stabilitate. Nu ș
tim care e aia, ajungem să discutăm și despre asta.
 Dar se calmează. Când creștem, societatea nu mai ne permite
 să nu uite la mămica să plângem.
 Sau la 35 de ani să-l sun pe mama, băi, am avut o zi în aș
pa, hai până la mine un pic,
 avem de îmbrățit și-at vreo oră. Nu îți mai permite cultura
 să face asta, nu că nu ar fi sănătos uneori,
 dar nu îți mai permite cultura să face asta.
 Și atunci, evoluând, reptilianul nostru a găsit variante de
 a ne auto regla starea interioară.
 Asta înseamnă că atunci când starea noastră de bază, inter
ioară, de stabilitate, se schimbă în orice direcție,
 de stres, de disconfort, îi zic eu, sau de confort, rept
ilianul va prela controlul și ne va arăta asta la nivel
 exterior.
 Cum?
 prin gesturi de autocalmare.
 Azi vreau toate oameni care atunci când vorbesc brusc au un
ii ori gesturi de ceva
 și vreau să spun ceva în legătură cu raportul ăla și face
 gestul ăsta, ți-ați observat?
 Sau stai un pic că vreau să spun ceva, știi despre ce e vor
ba și face gesturi de genul ăsta?
 Sau prin pări, sau femeile să lăacă cu lănțicu, sau alea
 sunt gesturi, sută la sută gesturi de calmare
 pe care vouă de azi înainte vă vor comunica că ceva la
 nivel interior emoțional la ei s-a schimbat.
 Nu stiu inca in ce directie, dar stiu ca el in momentul ac
ela nu mai e stabil.
 Orici e stresat, ori e entuziasmat si intr-o stare maxima
 de confort, pentru ca atent sa se intampla inclusiv in
 stare de confort.
 In momentul in care eu pun reflectorul pe oricare dintre
 voi din orice fel de motiv, va pun intrebare, va contrazic,
 va dau un exemplu si vorbesc cu unul dintre voi,
 Veti observa de acum inainte, pana acum n-am vrut ca v-a r
ar, decat daca o dau pe camera, ca va schimbati starea non-
verbala.
 Incepeti cu asta. Da ma, hai sa-ti explic despre ce e vorba
 si sa faci gesturi astea mici.
 Atentie, sunt gesturi exclusiv la fel de infime si de subt
ile ca astea.
 Ma vedeti ce fac?
 Da.
 E foarte subtil, sa daca am manile la spate sau am manile
 in buzunar, nu-ti dai seama cand eu fac inclusiv in buzunar
 asta.
 Este un gest prin care recriez felul în care mă mică a mea
 când era mic mă calma.
 Și mi-a ducea starea mea emoționată de bază înapoi în ech
ilibru. Are sens?
 Când știți, când observați că o persoană manifestă gesturi
 de calmare, singura problemă pe care aveți provocare între
 ghilimee este să vă gândiți, oare acum este ea în confort?
 sau un disconfort?
 Adică ceea ce eu spun, exclam, comunic, o duce în confort
 sau în disconfort?
 Deja acolo știți că voi ceea ce face și comunicați influenț
ează cealaltă persoană. Vă ajută asta?
 Cel mai întâlnit gest de autocalmare la femei de obicei
 este joc cu culățicul.
 Ama deja, hop, stai că nu.
 Jocul cu lănții cu ama deja și-a luat mână, dar e regulă.
 Jocul cu șuvița de păr.
 Sau cu o brățară.
 O brățarică sau cu inel.
 Dar asta deja e foarte comun și la bărbați pentru că și ei
 poartă ceas.
 Cunosc un tip trainer care înainte să înceapă cursul, în
 timpul când începe cursul fix, în primile 5, să joacă în
 continuu cu ceasul.
 Eu de el dau jos ca să nu am cum să mă joc cu el.
 Cunosc barbati si femei care, cand sunt stressati in orice
 fel, sa joaca cu verigheta.
 La barbati, un gest foarte antrenind de carmale este crav
ata.
 Isi elibereaza cravata, chiar daca n-au cravata.
 Isi trac cam asa.
 Isi redica tricou si fac asa de doua ori.
 Ca si cum brusc sau incalzit, desi in camera e aer cond
icionat.
 Acuma ca va vorbesc despre asta, suna cunoscut?
 Mai sunt gesturi de genul gâtului la bărbați.
 E preferat de bărbați.
 Își mângâie ceafa atunci când de obicei au greșit cu ceva.
 Deci de obicei, serios, este un gest de submissivitate.
 În momentul în care ai greșit cu ceva sau știi că ești vină
vată, între ghime,
 sau ești într-o situație de inferioritate de orice natură
 inclusiv emoțională,
 va fi un gest prin care tu recunoști și asta pentru că te
 autocalmezi
 și este și foarte vulnerabil pentru că ți-ai scris toată
 partea abdominală.
 observ cum ești deschis total pe aici, asta faci când ești
 defensiv, ești victimă întregii mele,
 ești de acord că am greșit, nu e conștient.
 Vă mai zic, legat de nouă limba, așa nu vorbea.
 În momentul în care o persoană își schimbă starea emoțional
ă în orice direcție,
 își va schimba limbajul nonverbal.
 Legea aici în comunicare este
 nu am cum să am aceeași emoție
 cu aceeași exprimare limbajului nonverbal.
 Când voi de pe scaun luați cuvânt în orice fel
 și stați, nu știu, să nu mă pun pe telefon,
 stați așa până să vorbeți cu voi,
 Când am pus lăfectorul pe voi brusc, te-ai sucit, te schimb
, te schimb piciorul, te deschizi, faci ceva.
 În momentul ăla, eu știu că la nivel emoțional ceva s-a sch
imbat la tine acolo, nu mă interesează, pentru că știu că e
 normal.
 Însă eu așa îmi dau seama că ceea ce eu fac și spun ajunge
 la tine.
