 Muzica
 A se notat ca am inceput la si 20 fix, deci nu am jucat.
 Un minut a fost intro-ul.
 Deci, vă rog frumos, Andrei, din momentul ăsta nu mai intre
 nimeni dintre cursanți în sală, decât în grupuri de 5 și
 într-un picior.
 Și insist, nu glumesc.
 Ca să nu, dar la modul serios, intră câte 1, câte 2, câte 3
, nu mai... Andrei, vorbești serios!
 Câte 5 și într-un picior.
 Pentru că sunt majoritatea celor care păstrează și respectă
 programul și ritmul și, păcat, și nu vreau să desconsiderăm
 corectitudini.
 Înțeleg să poate întâmpla, e în regulă, știu, întârzi ospă
tarul...
 Dar cum să face că nu la toți?
 Bun, revenim, mergem înapoi mai departe.
 Câți dintre voi ați auzit fața asta, propunția hipnotică de
 mai devreme?
 Nu ați auzit-o?
 Cât din...
 Mergem înapoi, mai departe.
 Nu ați auzit-o? E fraza himnotică. Vă o să vă spun când ne
 vedem.
 Când ne întâlnăm modulul de himnoză.
 Bun.
 Ce sunt pozițiile perceptuale?
 Pesărite fără microfon.
 Sunt curios de unde plecăm mai departe, asta e intenția.
 Modul în care ne raportăm al cineva...
 un ghiur din care privim, merci, al cineva,
 fațetea realitatei excelentă, așa este literalmente,
 în oricare poziție perceptuală mă duc, voi avea senzația că
 ai realitatea.
 Foarte bun răspunsul, îți mulțumesc frumos. Are sens.
 În orice poziție mă voi duce, voi considera și voi simți
 certitudine cu privirea la ceea ce percep.
 Și este una din cele mai mari capcane
 ale psihologiei personale.
 să cred că doar percepția mea și poziția mea perceptuală
 este cea corectă
 dintr-un singur motiv doar pentru că simt certitudine.
 Certitudinea, în modul cel mai sincer, poate să fie un mega
 autosabotaj
 pentru că nu ne-o contestăm.
 Este motivul numărul unul pentru care v-am spus că rămâne
 în blocație în pozitia LUEU.
 Simțim certitudine și, prin urmare, nu are sens să mă înt
reb dacă e posibil să aibă și altcineva dreptate.
 Te rog, ai întrebare?
 Stai că vine un coleg de-al meu imediat, o să văd care. U
ite, vine Andrei.
 Mulțumesc Andrei. E regulă că vine Andrei.
 Și nu vreau să dublăm.
 Livia sunt și eu am o întrebare.
 E posibil să cauți, din nevoia de certitudine,
 multe, să crezi că îți cauți respunsuri din poziții percept
uale
 și de fapt totul să fie un blocaj?
 Sigur că da.
 Excelentă trebarea și îți mulțumesc. Excelentă.
 Da, se poate. Și dă-mi voie să reformulez, dacă înțeleg la
 ce te-ai referit tu.
 Mulțumesc.
 E posibil să spui că tu cauți informații și vrei să mergi
 în alte poziții perceptuale,
 când în realitate te duci în acele poziții perceptuale doar
 ca să-ți validezi opinia ta inițială?
 Asta mă întrebi?
 Da, pe mine m-ai lovit mai devreme și a fost pentru prima o
ară,
 când sunt în stare să recunosc
 că singura poziție perceptuală pe care am trăit-o a fost ce
a de eu.
 Doar pentru faptul că poți să faci asta și ai fost deschisă
 să primiști informația asta,
 ai făcut un mega salt.
 Nu contează cât de des o să faci asta, contează că ai făcut
 asta
 și că harta ta emoțională și cognitivă s-a îmbogățit cu o
 perspectivă nouă.
 Bravo!
 Și e suficient.
 Vine la un om care are o grămadă de vinovăție și această
 chestie se combină urât.
 Așa este.
 Cea mai mare parte a vinovăției pe care o simțim nu avem
 cum să o simțim,
 decât pentru că suntem blocați în EU. Corect?
 Pentru că dacă ne duce în celălalt sau un observator și o
 să mai fie o poziție inițială,
 o să te rog să îmi spui ce ajunge la tine.
 De fapt, dacă îmi dai voie, o să fac cu tine un exercițiu.
 drămându-te acolo pe scaună, ai fii ok cu asta?
 Nu acum, mai încolo un pic.
 Să-mi spui ce să schimbă diferit.
 Pentru că emoțiile gen ruşine și vinovăție,
 în special vinovăție,
 sunt complet neproductive și complet nepotrivită contextual
 forever and ever.
 Deci, asta nu are ca celelalte furia și tristesa un context
 în care poate să fie potrivită.
 Vinovăția nu e niciodată potrivită pentru că schingiuiește
 eul.
 Nu îl alimentează, nu îl provoacă, nu îl vinde, că nu îl
 schingește.
 Asta am simțit eu în ultimii ani, deși mă credeam că, uite,
 eu caut, uite, eu vreau, uite, eu mă uit din multe.
 Și tot acolo mă întorceam.
 Și vreunvăția de când e?
 Cred că din toatădeauna.
 Din toatădeauna?
 De când m-am născut și din cauza mea m-am rămas lângă tata.
 Ai auzit replica asta, că din cauza ta am rămas lângă tata?
 Da.
 Deci, practic, dacă mă înțeleg bine Livia,
 tu porți vinovăția unei fetițe.
 Care, copil fiind, a primit replica, am stat lângă taicătul
 pentru tine, corect?
 Da.
 În același timp mă întreb...
 Oare cât de mult mai e de gând să accept să porți vinovăția
 unei fetițe, tu fiind o femeie?
 Nu știu, mi se potrivește tot timpul.
 Pot să percepi lumea prin această poziție.
 Sigur că da, pentru că vinovăție este ceva ce se ție foarte
 la îndemână.
 Și o trăiești atât de mult timp.
 Provocarea este că e ca un filtru prin care tu nu mai perce
pi
 posibile alternative.
 Adică ai lăsat un copil să-ți conducă mașina?
 ironic este că îți lasi un copil să-ți conducă viața
 printr-o emoție care a fost reală pentru el, la acel moment
,
 și îi putea să
 decizi la un punct
 în care din altă poziție perceptuală, alul celălalt,
 adică tu, femeia matură, să vorbești cu fetița
 ghidat ideal de cineva
 sau singură,
 sau înscris, ar fi fantastic, e o altă variantă foarte util
ă,
 în care să
 O ierti tu, pe ea, pentru faptul că și-a asumat-o povoara
 atât de mare și intensă, care nu era în realitate niciodată
 a ei.
 Nu, știu, nu o văd. N-am găsit-o niciodată.
 Pe cine?
 Petița.
 Vrei să vii puțin în față cu mine?
 Da.
 Hai în față, te rog. Încurărați-vă vreo frumos pe Livia.
 Nu, nu, lasă că facem în picioare. Te rog, mai în față, mai
 în față, mai în față.
 Mersi mult de încredere.
 Staiți lângă mine.
 Nu mai intră nimeni din momentul ăsta, vă rog.
 Închide, lasă-ți camul, nu că mă descur fără scaun.
 De cât timp porți, vina băția?
 Nu știu altă stare decât asta.
 Ai vrea să stăm jos, să stai jos?
 Nu? Ești ok în picioare? Bine.
 Pentru că... Deci nu știi altă stare de cât vinăvăția?
 Știu că am găutat mereu soluții pentru asta, copil fiind.
 Unor în mintea mea și extreme.
 Când te gândești la asta sau vorbești despre asta, e ceva
 film sau amintire care îți vine în față, în ochi?
 Asocizezi cu ceva?
 Toată copilăria.
 Înțeleg, copilăria e foarte elaborată.
 Ai un moment sau mai multe momente anume specifice?
 Nu? Doar simți vinovăție?
 Nu, nu am. Nu am o momentă.
 Și acum la maturită... Înțeleg, la copilăria mi-ai spus,
 mama ți-a zis, poți să-mi spui cuvinte odată.
 Dacă nu te nășteai tu, nu rămânem cu taică.
 Tu nu rămâne cu teagă.
 Asta a fost în copilărie, acum la maturitate.
 Orice gestionez, gestionez prin prismă.
 Eu sunt de vină, eu am generat, eu trebuie să corectez, eu
 trebuie să mai lucrez la mine.
 Eu, eu, eu.
 E o scărată la 0 la 10? Cât de intensă este tenzația asta?
 Nu știu dacă e intensă.
 E naturală, e de acolo.
 Dar ai putea să o aproximez? 2, 3, 5, 7?
 Nu mă mai tărăjează.
 A venit...
 Nu știu...
 Azi a venit...
 A venit așa ca revelații
 și recunosc că am fost provocată să vin mai aproape de tine
.
 Nu.
 Recunosc că te-am evitat.
 Pățez des.
 De multe ori.
 E regu.
 Și nu știu cum am ajuns să astăzi acolo și nu știu cum am
 avut curajul să...
 Pentru că ești o minunată.
 Bravo.
 Spui că nu te mai deranjează și atunci mă întreb...
 Ce ne face să vorbim despre asta?
 Nu știu, poate...
 Am examinat-o și tot cu vinovăție. Poate mi-ele ne să fac
 schimbări și pun și pe seama acestei chestii.
 Tu crezi că e o problemă că îl țelene uneori?
 Da, nu știu, mă gândesc că am scuz faptul că nu rezolvă an
umite lucruri și zic că e din cauza asta.
 Sunt curios dacă cumva starea ta de vinovăție sau de vino
vată, cum ai spus tu că te simți uneori,
 s-ar diminua măcar un pic.
 Ce ar fi diferit în viața ta?
 În doar de curiositate.
 Ai vrea să închizi un pic de tot ochii?
 Acum s-a mai colo? Perfect.
 Dați voie să respiri un pic.
 Și o să te rog să te întorci cu fața în stânga sau în dreap
ta.
 Unde simți tu că e mai pot vii pentru tine?
 Știind că în fața ta este viitorul și în spatele tău este
 trecut.
 Indiferent ce direcție alegi, e perfect în regulă.
 Și o să te rog să te orientezi cu corpul tău
 către stânga, către dreapta. Nici nu contează.
 Și când te simți pregătit, poți să o faci
 acum sau preste câteva secunde.
 Foarte bine. Perfect.
 Eu voi fi în stânga ta, ca să știi geografic unde mă aflu,
 Și practică în acest moment, conform a ceea ce te-am rugat
 mai devreme,
 te rog să-ți imaginezi sau poate deja percepi, nu știu,
 că în fața ta este viitorul.
 În punctul în care tu stai în acest moment este prezentul,
 iar în spatele tău, undeva în spatele tău,
 este trecutul.
 Și doar dați voie pentru câteva momente să percepi asta.
 Ești ok? Ai vrea să stai jos?
 Ești în regulă să stai în picioare?
 E perfect în regulă să îmi spui orice feedback în orice
 moment.
 Sunt lângă tine
 și vocea mea te va însălții ca coadă.
 Spune-mi dacă mi-ai potrivit să rămân în picioare
 sau vrei să stai jos.
 Poți să stai în picioare.
 Poți să stai în picioare.
 E perfect. În regulă îți mulțumesc pentru asta.
 Spune-mi, reușești să percepi în fața ta viitorul?
 Dar ce percepi în fața ta?
 Dacă ar fi ca o linie a timpului, imaginară, să treacă prin
 corpul tău, iar în fața să fie viitorul,
 exact unde sta tu să fie prezentul și în spatele tău să fie
 trecutul, ai putea oare să-ți imaginezi asta?
 Hipotetic. O linie magică în care în față e viitorul, poate
 o zi, poate două, poate o lună, poate ani, poate eoni, nici
 nu contează.
 Iar în spate e trecutul tău, cu toată viața ta, cu bune, cu
 mai puțini bune, confortabile sau nu?
 Spune-mi, ce percep? Ce vezi, ce auzi, ce simti? Poți să-ți
 imaginezi asta?
 Ca un joc.
 E excelent, o șosea, un asfalt și în față, pe această șosea
 și asfalt, poți să percepi sau să-ți imaginezi.
 călătoria în viitor care încă e în derulare?
 E în tuneric, înțeleg.
 Ai putea să îți imaginezi sau să percepi
 doar câteva momente în fața ta
 în care să fie măcar un pic lumină,
 poate chiar momentul prezent, de peste câteva minute,
 în care e lumină, ești cu mine,
 sprijinită și susținută de vocea mea,
 e lumină în sală, deși poate, tu stai încă cu ochi închisi.
 Poți să îți imaginezi peste câteva minute
 Viitorul tău? Hipotetic.
 Foarte bine.
 Ce o să te rog acum,
 este să faci câțiva pași în față, când o să-ți spun eu,
 imaginându-ți
 că călătorești
 pe această șosea
 câteva momente în viitorul tău,
 peste 5 sau 10 minute,
 știind că sunt lângă tine și toți pași astea vor fi făcuți
 cu mine împreună cu tine.
 Și când ești pregătit să faci acești câțiva pași în față,
 O să te invit, să îți imaginezi că în fața ta, la câțiva pa
și,
 este Livia de peste câteva momente, de peste 5-10 minute.
 Și vreau să o privești pe Livia, cum este în fața ta, pe
 această șosea,
 în perfectă siguranță, pe care nu circulă nici o mașină.
 Ești doar tu cu mine, cu vocea ta și cu Livia.
 Privești-o pe Livia din față, de peste 5-10 minute.
 Doar că te rog să-ți o imaginezi în varianta ideală și
 perfectă în regulă.
 Îmi dai voie din când în când să spun mâna pe umor, să-ți
 aduc aminte că sunt aici lângă tine? Îmi permiti?
 E în regulă. Poți să spui oricând.
 Dă-ți voie.
 Ce se întâmplă? Ce percepi? Ce vezi? Ce simți?
 Ești?
 se întune că din nou.
 Dar o poți vedea pe vilevia la câțiva minute în față?
 Perfect, nici o problema. Ce o să te rog atunci?
 E să-ți imaginezi
 că în fața ta,
 fix în fața ta, la câțiva metri,
 la câteva zeci de centimetri, poate,
 este o persoană
 în care tu ai foarte mare încredere.
 Și indiferent cum o chemă, poate nici măcar nu trebuie să-
mi spui cum o chemă,
 Este o persoană care are încredere în tine, care te admiră,
 care te iubește, care te protejează. Poate că a făcut-o tot
 din totdeauna.
 Indiferent că este o persoană pe care o cunoști în real
itate sau o figură spirituală,
 poți să-ți imaginezi o astfel de persoană
 că ar fi în fața ta, în stânga sau în dreapta?
 Foarte bine.
 Perfect. Și nici nu trebuie să-mi spui cum o cheamă sau ce
 fel de entitate este.
 Este una spirituală sau umană, foarte bine. Este important.
 ca în prezența ei e excelent să te simți
 în perfectă siguranță și poate cumva doar privirea ei
 privindu-te pe tine să te facă să te simți
 în siguranță, iubită,
 acceptată, foarte bine.
 Pentru că ce o să te rog, dragă mea,
 este să faci câțiva pași imediat
 la numărătoarea mea și privind aceasta persoană
 atât de blândă, atât de ocrotitoare,
 atât de iubitoare la adresa ta,
 să te duci spre ea
 și să intri în corpul ei pentru câteva momente,
 disociindu-te complet de corpul tău.
 Pur și simplu, în trei, în doi, în unu, încet și blând,
 păsește-n direcția ei un pas, poate doi, oricât e nevoie,
 în timp ce menții contactul vizual, atât de blând și plin
 de resurse pentru tine,
 Foar încet și blând.
 Privește-o,
 dă-i voie să te sprijine cu privirea ei.
 Încet și blând, fără nicio presiune.
 Dă-ți voie
 și disociați-te câteva momente.
 Perfect, în regulă.
 Și poți să vorbești cu mine, să-mi spui ce vești, ce simți,
 ce percepi.
 Tăi cum?
 E în regulă, e foarte în regulă să-ți fie frică.
 E foarte în regulă să-ți fie frică.
 Ce ai avea nevoie ca sa te duci
 inspre aceasta persoana care te iubeste,
 care te priveste,
 care te accepta,
 care e acolo doar pentru tine impreuna cu vocea mea
 si cu mine in stanga ta,
 la fiecare secunda?
 E regula.
 Ia-ti cat timp ai nevoie?
 Foarte bine.
 Te descurci excelent.
 Privesti in continuare
 pe aceasta persoana ce se intampla?
 E regula.
 E regula.
 E regula.
 Iați câteva momente.
 Foarte bine.
 Ești ok să mergem mai departe?
 Vrei să te oprești? Vrei să ne oprim?
 Poți să te sprijin în orice sens?
 Poți să te sprijini în orice sens?
 Ai vrea să testezi încă o variantă în care să diminuezi uș
or de tot starea?
 Perfect!
 Nu ești obligată cu nimic la nimic și vreau să te simți
 liberă să faci orice simți tu.
 Când simți tu? Pentru că ești în perfectă siguranță, o crot
ită și protejată.
 Bine?
 Și o să te rog acum, este să îmi spui unde în corpul tău
 simți acea stare de vinovăție.
 Dacă ar fi să aibă un loc, unde ar fi?
 O agitație în picioare, foarte bine.
 Și unde mai este aceasta? Dacă ar mai fie doar acolo sau
 este și în altă parte a corpului tău?
 E regul. Doar observă, doar constată.
 Fără să judeci, fără efort, fără să încerci să schimbi nim
ic.
 Doar să observi.
 Foarte bine.
 Unde mai se lășurește această vinovăție?
 Dacă mai ieși în altă parte în afară de picioare.
 Numai acolo-i? Foarte bine.
 Nu știe? Perfect în regulă.
 Ce o să te rug acum
 este să-ți imaginezi
 că această senzație de agitație din zona picioarelor tale
 este mobilă.
 Și o să te invit
 să te apleci ușor
 să îmi dai mie microfonul dacă vrei și simți
 și să o ridici în mâini pentru câteva momente
 invitând-o să se așeze în mâinile tale
 să o simți, să o privești
 să o ridici de la nivelul picioarelor
 pentru câteva momente
 să o țin în mâini. Ai fi ok să faci asta?
 E perfect. Îmi dai voie să iau eu microfonul?
 Poți să te țin eu de spate sau de omor? Îmi dai voie?
 E ok să te ating?
 Să mulțumesc. Sunt aici, sunt lângă tine.
 Perfect, în regulă.
 Și o să te invit în ce? Să ținute de mine
 și doar dacă simți tu și cum simți tu
 să te apleci și pentru câteva momente
 doar pentru cateva momente, sa simti ca ridici aceastare de
 vinovatie de la nivelul picioarelor.
 Foarte bine. Incet si bland.
 Incet si bland. Foarte bine. Incet si bland.
 Incet si bland. Perfect. Si simte cum o scoti efectiv, cum
 o inviti sa iasa din nivelul din picioare.
 Incet si bland. Foarte bine.
 Sunt aici, te sus tin. Incet si bland.
 Si vreau sa o ridici in mani ca pe o minge, ca pe o bila,
 ca pe o masa rotunda, ca pe o sfera perfecta,
 in ceci si blun, te ridici cu mine, te susin.
 Foarte bine. Si pentru cateva momente,
 poate pentru prima oara in viata ta, vreau sa simti cum ace
asta stare de vinovatie
 se strange si se concentreaza undeva in afara
 corpului tau.
 Dai voie sa creasca, daca simti, dai voie sa se acumuleze,
 dai voie sa steasca, sa-ti lujgeasca intre minele tale,
 simtind pentru cateva momente.
 Deci, e excelent. Acea stare de libertate.
 Acum că vinovăția pleacă din corpul tău.
 Și țină-n mâini, fără să faci nimic.
 Ce se întâmplă? Ce simți? Ești ok?
 Ești în regulă să continuăm? Perfect.
 țină-n mâini, deschide-i palmene și sus, țină-n mâini ca și
 cum
 această parte veche din tine, indiferent de când s-a născut
 sau de când se lășuește acolo, merită apreciere.
 pentru că cumva, într-un mod paradoxal și neînțeles de un m
inte a umană, a avut o intenție pozitivă pentru tine.
 Doar ține-o în mâini pentru câteva momente și întreabă-o.
 Și știi că doar tu primești acest răspuns fără să spună al
 cineva ce se gândește, cum se gândește,
 dacă ar fi să o privești pentru prima oară în viață, în faț
ă, acum că ai ieșit din corpul tău pentru câteva momente
 și-ai întreba-o tu, parte din mine, vinovăție, atât de ve
che, alături de mine în viața mea.
 Care a fost intenția ta pozitivă pentru care m-ai însoțit
 atât timp?
 Ce bine ai vrut tu pentru mine?
 Cu ce ai simțit tu că mă servești existând în mine atât de
 vreme?
 Și doar dă-i voie să se exprime, poate verbal, poate vizual
, poate să se transforme,
 poate ca o metaforă blândă, poate ca o voce interioră.
 Și când primești acest răspuns, poate surprinzător și oric
ât de ilogic ar fi,
 te invit să-mi spui ce simți că vrea ea sau vrut ea pentru
 tine atâta timp, atâțe ani de te-a însoțit.
 Ce s-a dorit ea pozitiv pentru tine?
 Excellent!
 Incet si bland.
 Ce simti? Ce percepi?
 Poate ce vezi, poate ce auzi.
 E regula.
 Pot sa-mi spui ca te aud? Nu mai e nici un microfon si te
 aud doar eu.
 O culoare si o forma geometrica. Si ce culoare are?
 Un roz.
 Un roz. Este un roz plăcut, confortabil sau neplăcut, incon
fortabil?
 Plăcut și confortabil.
 Plăcut și confortabil. E excelent.
 Și ce formă geomertică are?
 Este o latură.
 O latură. Și ce latură este? E dreaptă, e sinusoidă, e...
 E...
 E un trapez. Ce frumos.
 Este un trapez frumos, culorat, confortabil sau inconfort
abil?
 Fumos.
 Frumos. Ce frumos.
 Și această formă și culoarea au avut-o de la început sau s-
a transformat pe măsură ce tu ei dat atenție?
 Doar în momentul în care îi țin o mână și a transformat cul
oarea și forma, am înțeles corect?
 Da.
 Foarte frumos. Continuă să țin mână, știi că ești în
 perfectă siguranță.
 Și o să te invit acum, dragă mea, să constați și să observi
 cum starea ta emoțională s-a modificat un pic, nu-i așa?
 față de acum câteva minute, doar pentru simplul fapt,
 că doar la nivel de intenție și fără vreun efort,
 i-ai acordat puțina atenție. Acest e părți din tine vechi.
 Poate de când tăi născut tu, poate născută ulterior, nici
 nu contează.
 Este un vechi prieten al tău, este o parte psihologică din
 tine,
 care, în mod paradoxal și fără să știm noi de ce, îți vrea
 binele.
 Și ca un copil ce este și ea la rândul ei, pentru că îți re
amintesc,
 atunci când ea s-a născut, tu însă îți erai un copil, are
 nevoie uneori de atenție, de încredere, de iertare.
 Și ce o să te invit acum, în timp ce ții acest trapez, rost
, frumos, confortabil în mână,
 Este să îți imaginezi că ții în mână o parte din tine, care
 este în realitate o parte din tine,
 doar că o să te rog să o privești așa cum ți-ai privi sau
 cum ai privi un om care îți vrea binele.
 Doar privești-o, poate cu prietenie la început, poate cu
 curiositate la început.
 Poți să-l privești cu curiositate. Foarte bine.
 Și doar privești-o cu curiositate, fără să spui nimic, fără
 să simți nimic, fără să-i ceri nimic.
 Fii curioasă. Foarte bine.
 Și dacă își modifică formă sau culoarea, sau se transformă
 în orice sens,
 doar să-mi spui dacă se întâmplă asta. Foarte bine.
 Și în acea curiositate o să te invit acum să adaugi un pic
 de compasiu.
 Compassiune, pentru că nu e așa, dacă tu, de-a lungul vieț
ii tale, ai simțit această stare, imaginează-și ce a simțit
 ea fiind această stare.
 Și pune un pic de compassiune în ochii tăi, privind-o cu
 curiositate, și cumva spunându-i din intenția ta, în lumea
 ta interioară, te văd, te aud,
 te-am simțit atât de multă vreme
 și n-am știut câtă durere ai simțit sau simți la rândul tău
.
 Și spune aceste cuvinte în lumea ta interioară, poate prin
 simpla ta privire
 sau poate doar prin simpla ta intenții, perfect în regulă.
 Și în timp ce face asta, privește-o cum se simte, văzută,
 poate auzită pentru prima oară,
 Poate recunoscuta dupa cine stie cat timp.
 Ce percepi la ea? Ce simte, ce vede, ce aude? Cum se
 comporta in timp ce o privesc cu curiozitate, prietenie si
 poate un pic de compasione?
 Perfect in regula.
 Ce se intampla?
 Ce vezi, ce percepi, ce audzi?
 S-a facut micuta?
 E un univers micuț de jucărie. Ce frumos!
 S-a transformat într-un univers micuț de jucărie.
 Pentru că nu e așa, dragă mea, copiii continuu să crească,
 să se transforme,
 să se vindece, să se maturizeze, să se dezvolte pe măsură
 ce noi, adulții, punem resurse în ei
 și le dăm ceea ce e nevoie, cu adevărat, și anume iubire,
 acceptare, poate iertare.
 Privește această parte din tine, care până mai devreme a f
ost de culoare, roz, trapezoid, acum este un univers micus
 de jucărie, atât de frumos, gingaș și lin.
 Și-n treabă, ai nevoie să te iert pentru ceva, draga mea?
 Tu, parte din mine, ai nevoie de mine, în vrem fel, să te i
ert, să te accept sau să te iubesc pentru ceva ce tu simți
 în copilerea ta, că ai greșit în vrem fel.
 Dacă îți răspund de sub orice formă vizual auditiv, să-mi
 spui, te rog, ce percepi, ce auzi, ce vezi.
 Ce-a făcut? Ei făcut aici o căsuță, ce frumos, foarte tare,
 bravo!
 Și dă-i voia acele căsuțe să devină din ce în ce mai frumo
asă, mai mare, mai colorată.
 Dă-i voie să se dezvolte, să se picteze într-o căsuță magic
ă.
 Și în timp ce tot asta se întâmplă, observă ce simți tu faț
ă de ea,
 față de această parte din tine.
 Cum se îmbogățește, cum se maturizează, cum crește, poate
 cum se simte, nu e așa, din ce în ce mai în siguranță.
 iubita, acceptata, apreciata pentru simplu fapt ca doar
 exista.
 Si exista si o face intr-un mod atat de frumos, atat de
 bland.
 Si este suficient ca ea s-a nascut si nu are niciun fel de
 alta responsabilitate
 decât să trăiască, să se lase iubită, să primească, să fie
 fericită, exact ca tine.
 Foarte bine.
 Privește în continuare pe această parte din tine și întreab
ă ce altceva ar avea nevoie din partea ta,
 înainte cumva ca să o ghidezi înapoi acas.
 acasă în tine, acasă în sufletul tău,
 doar că de data asta îmbogățită, transformată, revelată.
 Mai este ceva ce această parte ar avea nevoie
 ca să continue de data asta să te servească din interior,
 să te ghideze.
 Excellent!
 Ce se întâmplă, ce vește percepi?
 Foarte bine.
 și când simți tu că e potrivit,
 te inviți să-mi spui
 fără grabă sau presiune,
 ești în perfectă siguranță.
 Ce simți, ce vezi, ce auzi
 foarte bine.
 bravă treacă
 fără grabă
 fără presiune
 fără trebuie
 simți că e potrivit să iau mâna de pe tine?
 perfect
 sunt lângă tine să știi?
 sunt aici
 ce s-a întâmplat? ce ai văzut?
 Deci, nu te rog ca nu te rog ca nu te rog ca nu te rog ca
 nu te rog ca nu te rog ca nu te rog ca nu te rog ca nu te
 rog ca nu te rog ca nu te rog ca nu te rog ca nu te rog ca
 nu te rog ca nu te rog ca nu te rog ca nu te rog ca nu te
 rog ca nu te rog ca nu te rog ca nu te rog ca nu te rog ca
 nu te rog ca nu te rog ca nu te rog ca nu te rog ca nu te
 rog ca nu te rog ca nu te rog ca nu te rog ca nu te rog ca
 nu te rog ca nu te rog ca nu te rog ca nu te rog ca nu te
 rog ca nu te rog ca nu te rog ca nu te rog ca nu te rog ca
 nu te rog ca nu te rog ca nu te rog ca nu
 Deci a fost mai greu, a trecut deja.
 Iată, tu ești perfectă și minunată
 doar pentru că trăiești, pentru că respiri, pentru că ești
 aici.
 Și nu e nevoie de nimeni vreodată
 să-ți spună nimic din exterior,
 pentru că tot ceea ce contează
 este ca tu, excele,
 să decizi că ești suficient de bună,
 doar pentru simplu fapt
 că te-ai născut.
 Și Universul sau Dumnezeu,
 și oricum mai vrea tu să-l numești,
 a decis că tu meriți
 să fi în viața altor oameni,
 indiferent ce unii din acești oameni naivi sau ignoranti,
 în propria lor durere
 ar putea să credă despre tine.
 Foarte bine. Cum te simți? Cum ești?
 Nevoie să comunici un pic cu mine, ca să îmi dau seama dacă
 pot să te sprijini.
 Nu te grebești nicăieri.
 Foarte bine.
 Foarte bine.
 Ai simțit o nevoie de spață, dar nu în exteriorul tău, ci
 în interiorul tău.
 Repet eu, ca să nu îți aduc microfonul.
 Și cum s-a simțit?
 Ce e diferit, frate, de mai devreme după ce ai dat aceste
 resurse?
 Universul de jucărie?
 Prietenia, curiositatea?
 Ce ai observat? Ce ai perceput?
 Acolo ne-ai mai comunicat,
 si ne-am lasat sa treiesti aceasta senzată.
 Ok.
 De refer...
 Ok. Foarte mici.
 A avut nevoie sa spatiu.
 Si au fost la nivel microscopic
 si foarte mic
 resurse, genul confortabil, frumos, placut.
 jupăriuare, care ultimul rău trebuie să se expandeze
 mhm
 mhm
 super
 în corpul tău. Și în corpul tău s-au întors cu
 resursele frumoase și îmbogățite, care au început să se exp
andeze
 super tare. De ce spun asta? Pentru că în mod intuitiv
 Sufletul tău în mintea ta subconștientă, cum vrei tu să-i
 spui,
 te-a dus exact în direcția în care ar fi urmat să te ghide
zi eu.
 Dar tu mi-ai furat job.
 Și ai zis, dar eu știu ce să fac.
 Și ai făcut foarte bine.
 Ce o să am nevoie, dacă ești de acord, să iei microfonul câ
teva momente,
 Stai un pic, că vine colegul meu, nu te mișca, e negru să
 nu te miști.
 Vine din dreapta microfonul, poți să-l literou.
 Ce o să te rog, este să faci un pas lateral în stânga,
 să te disocize poziția asta foarte bine,
 Vino mai întotdeauna în stânga, foarte bine.
 Și poți să rămâi acești puții, dacă vrei, care au fost, dar
 toți nu fi acolo.
 Dacă ar fi să evaluatezi acum, senzația inițială de la 0 la
 10,
 cât a fost atunci?
 Și ce-ai diferit acum?
 Orice-ți vine, e perfect.
 Cât ai plecat la drum în această scurtă călătorie?
 Nu așa pot să o exprim.
 Ok, cum simți tu? Cum poți tu?
 Acolo înainte nu mai era loc de nimic.
 De cât de?
 Nu știu. Era plin de ceva. Nu știu de ce.
 Acum pare că am o grămadă de spațiul.
 Dar nu spațiu, că spațiu e în exterior, parca mă grămadă
 deloc.
 În interior.
 Super. Dacă ar fi să folosești o metaforă pentru cum te sim
ți înainte și cum te simți acum,
 ai ca și cum era înainte, ca și cum e acum.
 Metafori. Pe orice-ți vine.
 Nu știu, acolo simți ceva de lemn.
 Ok.
 Și cum e acum?
 Acum nu știu, poate că e un Pinocchio care prinde un pic de
 viață.
 Un pic de viață.
 Cum? Un?
 Un Pinocchio.
 Un Pinocchio care prinde un pic de viață.
 Da.
 Ce frumos.
 Un mai popușică.
 Ce frumos.
 Și cât de dispus ai fi, ca acest Pinocchio care prinde un
 pic de viață, să-i arăți o direcție de viitor în care tu ai
 vrea să te însoțească de azi înainte pentru restul vieții
 și vieților tale?
 Ai fi dispus să faci asta cu mine câteva momente?
 Da.
 Atunci trebuie să închizi ușor de tot ochii pentru ultimă
 oră îți promit în acest exercițiu, pentru că partea cea mai
 inconfortabilă a trecut,
 dar din contra acum bruneaza aia foarte confortabila.
 Că ce căsăți să te rog, este să pui mâna unde simți tu în
 corpul tău că este mai pregantă această senzatie de pinoc
chio de care parca aprengi viață.
 Stau doar să-mi spui unde se află, dacă se află în interior
ul corpului tău.
 Dacă nu ești în mijlocul ei, este și mai bine, dacă nu poți
 o reperezi și simți cuva că tu ești în mijlocul acestei sen
zații.
 Și oricare variante este reală,
 e perfectă și suficientă.
 Ești în mijlocul ei, perfect.
 Și atunci te invit să-ți imaginezi, dragă n-are, pentru câ
teva momente,
 că această senzație deloc,
 pe care mi-ai deschis-o mai devreme,
 este și sus,
 este și jos,
 este și în față,
 e excelent.
 Foarte bine și respiră în această senzație deloc.
 și în spate, și în stânga, și în dreapă, excelent, foarte b
ine.
 Și continui să expandezi această senzație de loc în care tu
 ești în mijlocul ei.
 Super tare, bravo!
 Faci deja atât de frumos.
 Și respirând atât de frumos și profund,
 confirmând senzația de loc și de spațiu
 a ceva ce a plecat sau doar s-a transformat în interiul tău
 în mai bine, mai frumos, mai sănătos,
 care va continua să te însoțească de azi înainte,
 te rog să-ți imaginesc că împreună cu mine
 În stânga ta, vei face câțiva pași în față,
 știind că cu fiecare pas trece timpul
 și este în realitate vizitorul tău.
 Și în câteva momente, în trei, în doi, în unu, foarte bine.
 Și cu fiecare pas trec săptămânile foarte bine, trec canii
 și continui să mergi să îngătine.
 și presară la fiecare pas această senzație de spațiu, de
 gol, e excelent,
 și trec și mai mult săptămânile și ani, foarte bine,
 și presară și mai multă senzație de gol care te însoteste,
 care te încarcă, care îți dă voie ca tu să te exprimi, să
 trăiești și să fii așa cum e mai bine și pot vivi pentru t
ine,
 foarte bine, e excelent, superb.
 Și aici unde te-ai oprit, imaginează-ți,
 când te întoși cu fața către trecutul pe care tocmai le-ai
 parcurs,
 Foarte bine, foarte bine, foarte bine.
 Iar eu sunt in dreapta ta, in stanga ta.
 Si tu privesti acum din locul din care ai venit,
 privesti asa spre momentul prezent, de atunci, din acea
 sala.
 E excepție foarte bine.
 Ce simți, ce vezi?
 Cum a fost parcursul pana aici?
 Umplut de aceasta senzație, de spațiu,
 de pinocchio care prinde viata.
 Observa-ti trecutul tau, ca in realitate, in viitorul tau,
 cum s-a imbogatit, cum s-a vindecat, cum s-a transformat
 si cum tu, insati, ai presarat pe calea ta
 aceasta senzatie atat de placuta, atat de utila, atat de
 valoroasa.
 Observă cum te simți privind de aici înapoi la anii ce au
 trecut atât de frumoși, cu aventuri, cu oameni frumoși, cu
 provocări, cu povești de spus nepoților sau poate cine știe
.
 spiritelor cu care ne vom intalnit pe lumea cealalta la un
 foc de tabara,
 amintindu-ne ce frumos am trait, provocator, frumos, san
atos, cu bucurie, cu sens.
 Priveste cum se simte, stiind ca tu in realitate inca n-ai
 trait acest viitor,
 ci doar il anticipazi, ca un cadou de la Dumnezeu, de la
 Univers, foarte bine.
 Ce simți de aici? Cum se vede? Ce se simte? Cum percepi?
 Foarte bine.
 Dați voie să simți orice. Foarte bine. Bravo.
 Sunt aici să știi. Nângă tine.
 Neregulă.
 Foarte bine.
 Este o sensație confortabilă?
 sau inconfortabilă?
 Copleșitoare.
 Copleșitoare din ce punct de vedere? Confortabilă sau incon
fortabilă?
 De recunoștință.
 de recunoștință, ce frumos. Și dă-i voi acestei stări de
 recunoștință
 să crească și mai mult.
 Dă-i voie să facă parte din fiecare fibra ființei tale,
 vaporizând și vindecând, instalând orice e nevoie să facă,
 să
 installeze, să vindece, ca și cum tu de aici din viitor,
 privind înapoi
 în spre trecutul tău, sau chiar în momentul prezent de ac
olo de unde ai plecat
 înaințial arunci și trimiți, ca un mesager secret din vi
itor,
 această stare de recunoștință.
 Și această stare de recunoștință te invit acum să o iei cu
 tine,
 trăind-o plenar, complet, intens, în timp ce împreună vom
 face din nou
 câțiva pași înapoi, știind că de data aceasta,
 fiecare pas al tău și fiecare întoarcere spre momentul pre
zent în care te voi
 și susține eu, va fi îmbogățit cu această stare de recunoș
tință
 pe care o vei aduce din viitor, an după an, săptămână după
 săptămână, zi după zi.
 Și poți să face asta în trei, în doi, în unu, acum, bravo!
 Și tu cu tine această stare de recunoștință, excelește și d
ă-i voie
 să-ți transforme tot viitorul cu un vantor, când duce din
 el înapoi în momentul prezent.
 și încum pas și ajunge în momentul prezent foarte bine,
 excerent și dă-ți voi aici și acum, în momentul prezent,
 cu această stare de recunoștință adusă din viitor,
 să te îmbogățească, să se instaleze, să te vindece
 și să continuă să te însoțească, nu-i așa,
 în viitorul pe care tu tocmai dai parcurs
 Emocional pe aceasta linie timpului magica.
 Dati voie.
 Si simte aceasta stare de siguranta, de confort, de liniste
.
 Foarte bine.
 Si doar percepe aceasta stare.
 Las-o sa se aseze, stiind ca ea va continua sa te sprijine,
 sa te conduca, sa te ghideze.
 ca o parte foarte importanta din tine, de azi inainte, ind
iferent ca tu iti vei aduce aminte de ea, constient sau nu,
 doar da-i voie sa existe, sa te insoteasca.
 Excellent, foarte bine.
 și încet și blând,
 permite-i
 să se
 ducă acolo unde e mai mare nevoie de ea.
 În corpul tău, în subconștientul tău,
 indiferent că tu îți vei aminti de ea sau nu,
 știei că ea va continua să-și facă treaba
 de sprijin, de ghidare, de vindecare,
 până când ultima fibra corpului și trupului și sufletului t
ău
 va fi imbibată de acea stare de recunoștință,
 de spațiu,
 deloc.
 Și tu vei începe să crești
 ca persoană,
 ca om,
 ca femeie,
 până când te vei apropia din ce în ce mai mult cu fiecare z
i și moment care va trece
 de potențialul real al sufletului tău.
 Și de tot ceea ce ai putut vreodată să-ți imaginesc că îți
 dorești
 va deveni din ce în ce
 mai aproape de tine,
 Mai realizabil pentru că meriți
 Doar pentru simplul fapt
 Că te-ai născut
 Excellent
 Și încet și blând
 Și în ritmul tău
 Și numai de vreme de atât
 Încet și blând
 Deschizi ușor de tot ochii
 Zmești vârful de la mâini, de la picioare
 Excellent
 Încet și blând
 Ritmul tău
 fără grabă, fără presiune, fără trebuie.
 Te reconectezi cu momentul prezent
 și dai voie fiecarei părți din sufletul tău
 să se așeze,
 să se întoarcă
 înbogățite
 resurse.
 Experiența aceasta atât de frumoasă.
 Foarte bine.
 Cum te simți?
 Cum e acum?
 Ca după călătorie?
 Abositoare?
 Mie îmi plac călătoriele.
 Îți plac călătorie?
 Ok.
 Și dacă ar fi să-mi spui un cuvânt sau o metaforă despre
 cum te simți acum, în afară de călătorie frumoasă?
 Aterizare. Mi-e frica sa zbor.
 Dar imi plac decolariile si aterizarile.
 Cum e o aterizare?
 Si cumva calatoria in sine merita doar pentru decolari si a
terizari.
 Exact.
 Are sens perfect.
 Si acum te simti ca la o aterizare.
 Da.
 Minunat.
 Mai poti sa te spui si nu? N-a ce sens?
 Multumesc.
 Va rog un urmari de aplauze pentru Luzia.
 Ramai aici, ramai aici. Ia-ti aplauzele.
 Deschide-ti mainile, te rog.
 Deschide-te mai din e, te rog.
 Așa, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo
, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo,
 bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bra
vo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo,
 bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bra
vo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo,
 bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bra
vo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo
 Așa, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo
, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo,
 bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bra
vo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo,
 bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bra
vo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo,
 bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bra
vo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo, bravo,
 bravo, bravo, bravo, bravo, bravo
 și te asiguri că cel puțin câțiva dintre ei o să vină către
 tine în paotă și o să spună-ți,
 mulțumesc că m-am regăsit în călătoria ta.
 Pentru că i-am văzut.
 Ai inspira mulți oameni prin curajul tău, să știi.
 Și asta este o formă de a dovedi că te-ai născut cu un scop
.
 Felicitări!
 Mă iertați că nu eram plan, dar nu puteam să nu încerc să o
 sprijin.
 Cum a fost pentru voi? Mircea, te rog, microfon.
 Sunt si eu interesat de aceasta vinovatie care provine din
 copilarie.
 Ok.
 Vreau sa te intreb cum ai ales sa lucrez pe parti interio
are.
 Nu am ales. Am vazut altceva ce am incercat mai devreme. Nu
 era potrivit pentru ea.
 Eu vreau să fac inițial, voi nu știți, o să aflați, linia
 timpului,
 inițial, vreau să fac linia timpului,
 combinată cu poziții perceptuale,
 intenția mea inițială.
 Pentru că am văzut că din orice fel de motiv ceva din
 interiorul ei să o pune,
 feedback-ul a fost, o parte se o pune,
 mare sens, pentru cei care știe sistemul de părți.
 Și atunci am zis, ok, merg pe părți, are sens, Matei, că
 suntem,
 adică cei care stăți în meseria asta.
 Și atunci a fost un feedback, nu a fost o alegere.
 Nimic din ceea ce fac în față, eu, Mario sau oricine altc
ineva,
 nu este pentru că vrem noi neapărat să facem aia.
 Dacă n-aș avea valoarea flexibilității sau adaptabilității,
 nu aș putea să sprijin și eram perfect pregătit
 să accept feedback-ul de nu e potrivit acum
 să fac asta. Era uman, cu 250 de oameni în față,
 să zic că nu sunt pregătit să fac asta? Da sau nu? Era
 perfect uman.
 Și eram pregătit și pentru variantul ăsta.
 Doar am explorat și am ascultat harta ei,
 ci nevoia ei,
 și pentru că știu sistemul de părți,
 am ales să mă întreb unde în corpul tău simți vinovăția.
 Inclusiv acolo, inițial, am vrut să mă duc pe sumodalități,
 dar pentru că am văzut că răspunde foarte bine la limbajul
 himnoticul o parte,
 am mers pe limbajul himnoticul o parte.
 Nu a fost o strategie inițială, ca să zic așa.
 Ok?
 Persoana aceea care îi dădea siguranță, cum ai găsit-o?
 Poți să-o traduc în limbaștile pe aceea ce-ați făcut voi
 deja?
 Ancură de siguranță.
 În realitate persoana sau mentorul sau cum vreți voi să-i
 spuneți, pe care am adus-o, a fost pentru ancură de siguran
ță.
 Aveți în viața voastră, Mircea, în casa ta, la nivel mult
 mai mic, ce o să te întreb acum, o haină preferată în care
 te simți altfel?
 Un costum, o geacă, o ceva. Are sens? Avem?
 Haină, nu, dar probabil că un obiect am sigur.
 Un obiect, un scaun, un ceva unde te pui, te simti...
 Să acasă. Da sau nu?
 Noi avem în casa noastră o grămadă de obiecte care sunt anc
orate cu senzatia de acasă.
 E nevoie doar să le vedem, sau doar să ne punem în fotol
 nostru preferat și simțim că suntem acasă.
 El afel funcționează cu ancoră de siguranță.
 Mai ales într-un proces terapeutic.
 Eu nu fac terapie, eu vorbesc cu oamenii, ca să nu am plân
geri.
 Am cerut voie să o sprijin, n-am dat medicamente, adică să
 nu am discuții că am făcut terapie.
 Nu, nu, eu vorbesc cu oameni.
 În procesul de a vorbi cu oameni, uneori apare efecte t
erapeutice,
 și eu a știut că am nevoie, pentru că am simțit că ești
 foarte vulnerabilă
 și eu nu sunt înapropiat al ei de mod, genștim, de 30 de
 ani.
 Mă știa, în căderea mine, că al fin ar veni cu mine,
 dar aveam nevoie de cineva mai puternic, ca să îi zic că eș
ti în perfectă siguranță.
 Și atunci am ajuns ok.
 La fel cam cu o geaca pe care atunci cand o portam ma simt
 intr-un fel,
 la fel si cu o persoana pe care stiu ca ma privestem ma sim
t altfel. Da sau nu?
 Mama, tata, mentorul, Tony Robbins, nu conteaza.
 Anchora de siguranta este o ancora pe care o folosesc dest
ul de multe ori
 in procesuri care sunt extrem de vulnerabili. Cum a fost
 asta?
 Anchora de siguranta este pentru mine...
 Asta.
 Eu la fiecare, aproape la fiecare curs, din 2013, in coache
, o vedeți cate de rupta?
 Eu am aceasta mapa cu mine, in care imi notez inainte de
 curs, in ziua de inainte de curs, sau cu cateva, nu stiu,
 10 de minute inainte de curs,
 imi notez idei. Ce vreau sa fac, in ce ordine vreau sa fac,
 despre ce vreau sa fie, ce exercite vreau sa fac.
 Mai nou de vreun an si ceva folosesc asta.
 E același moment, același motiv.
 Fiiți, atent, că e o fază interesantă.
 80-90% din cazuri nu o deschid niciodată
 și nu fac ce mi-am scris acolo.
 Însă pentru subconștientul meu este o ancoră de siguranță
 la modul de dacă cumva deviez, uit, firu roșu,
 nu știu ce, whatever the fuck, ce am acolo?
 Am planul.
 Nu trebuie să-mi fac griji că nu știu în ce direcție să mer
g
 sau am uitat ce am vrut să fac cu voi.
 Că nu am ideea de eftări mișto la volan.
 Și zic, mama, la următorul cuz să fac asta. Și îmi dau mes
aj, audio mie.
 Stric, Salomen.
 Știu că tu conduci acum și nu poți să notezi. Vă jur că așa
 fac.
 Pentru că îmi place focea mea.
 Glumesc, glumesc.
 Dar așa fac. Îmi dau mesaj mie și zic, de făcută asta, în
 ordinea asta, ce mișto e metaforul ăsta.
 Și acum, când veneam spre voi cu avionul, mi-au venit și câ
teva idei pe care vreau să le fac
 în tabăra de cuplu.
 Peste o săptămână și un pic.
 Cine merge în Bulgaria cu mine, pe săptămână și ceva?
 Ok, o să ne distrăm un pic.
 Cam...
 Vreau să fac ceva ce n-am mai făcut, pe lângă ce am mai fă
cut și știu că e foarte valoros,
 vreau să fac ceva ce n-am mai făcut.
 Și mi-a vint o idee de...
 Vreau să fac
 un workshop în care să folosesc
 traducerea NLP
 despre cum poate sau nu funcționează relații de cuplu.
 Și mi-am pus niște
 concepte pe care nădefapt le faci la NLP practitioner
 și le duc în context doar de relații de cuplu
 ca să explic de ce apar blocaje sau cum să-l rezolvi, doar
 cu conceptele de NLP.
 Și mi-am făcut chestia asta și mi-am notat-o.
 Bă, șanse mari să uit.
 Dar mi-am notat-o. De ce?
 Ancoră de siguranță, mincea.
 Asta înseamnă că eu cât timp am mapa aia lângă mine sau șt
iu că o am lângă mine,
 nu e nevoie să o deschid pentru că mintea mea zice, suntem
 safe.
 Ți-ai notat ideea, n-ai uitat-o, suntem safe.
 Ajun la voi, are sens.
 Noi funcționăm toată viața noastră,
 este condusă de ancore.
 Productive sau neproductive.
 Pilotul nostru automat, comportamental,
 înseamnă în realitate un cumul de ancore
 care ne decid comportamentul și emoțiile
 fără să fim noi conștienți de ele.
 Vă mai dau un exemplu legat de ancore
 și mergem mai departe?
 Vreau să mă întreb ceva.
 Câți dintre voi aveți haine preferate
 în care vă simțiți într-un fel fain în ele?
 Mâna sus.
 Perfect. Mulțumesc. Mâna jos.
 Perfect. Multumesc. Mâna jos.
 Câți dintre voi dimineața,
 știu răspunsul deja, majoritatea feminin,
 vă îmbrăcați așa cum vă simțiți?
 Gen, cum mă simt, mă îmbrac. Da sau nu?
 Multumesc. Mâna jos.
 Întrebare pentru voi.
 De ce nu ne-am îmbrăcat noi dimineața în funcție de cum v
rem
 să ne simțim și nu în funcție de cum ne simțim?
 Are sens întrebarea?
 Mi-ați pus așa. Voi mi-ați pus.
 Am haine preferate. Perfect.
 În care mă simt într-un fel anume. Perfect.
 În același timp, contradictoriu, dimineața mă îmbracă în
 funcție de cum mă simt, nu de cum aș vrea să mă simt.
 Și vino și te întreb, de ce nu decizi dimineața prin haine
le pe care alești să le porți, cum vrei să te simți pe parc
ursul zilei pentru că sunt deja încorate?
 Mereu.
 Da, bine, nu mă pot îmbrăca trei zile pe săptămână în geacă
 de piele cu ținte. Înțeleg.
 Schimbă, nu știu...
 Schimbă șosetele, știi?
 Ați înțeles ideea. Ați înțeles ideea. Revenim.
 Cum vi s-a părut procesul cu Livia?
 Intens? Ok?
 Întrebare pentru voi.
 Cine în timp ce lucram cu Livia a simțit că e Livia?
 A simțit că e Livia, adică că e cu mine acolo un proces, că
 s-a băgat în poveste.
 Asta înseamnă, mulțumesc frumos,
 că v-ați dus în celălalt.
 Are sens?
 Atât de mult v-ați regăsit în povestea și în felul în care
 am vorbit cu ea și să nu ești al aport
 și de obicei 99% vulnerabilitatea și curajul pe care l-a av
ut Olivia
 crează raport cu cei care ne privesc.
 Eu n-am experiență să fie altfel.
 Rar a întâmplat să fie altfel.
 De loc.
 Recomandarea mea totuși, că aici și voi am să ajungă,
 este ca de câte ori vreodată, de azi înainte, eu sau Marius
, facem vreun proces cu cineva, cu vrunul dintre voi,
 pe scaun sau în față, să nu mai intrați în povestea celorl
alte.
 Știu că e greu.
 Vreau să vă duceți în observator.
 Ce face Horia, de ce face Horia, ce tocmai a spus Horia,
 unde intuiesc că vrea să se ducă Horia.
 Sau Marius?
 Dar Horia e mai mișto.
 Glumesc.
 Că mi-i drag, știți că mi-i drag de...
 Vreau să fiți observatori,
 pentru că așa puteți să învățați să folosiți pe voi.
 Dacă voi intrați în povestea ei sau lui,
 nu sunteți atenți la ce am făcut eu ca să puteți să repeta
ți și să integrați voi în viața voastră. Are sens?
 Deci, e doar un feedback din momentul ăsta.
 Sunteti ok să mergem mai departe cu ultimile două poții
 perceptuale? Avem energie pentru asta?
 Sunt întrebarți de orice fel până aici? Nu știu, din proces
, din... Te rog, în spate.
 Salut, Vasile.
 Ce-au?
 Și am observat, apropo de exercițul de maia din auri,
 că ai încercat la partea cu să vadă viitorul.
 Da.
 Și acum, de fapt, întrebarea mea e către Livia, dacă cumva,
 ea...
 Psst, psst, psst, psst, psst, psst, psst, psst, psst, psst,
 psst, psst, psst, psst, psst, psst, psst, psst, psst, psst,
 psst, psst, psst, psst, psst, psst, psst, psst, psst, psst,
 psst, psst, psst, psst, psst, psst, psst, psst, psst, psst,
 psst, psst, psst, psst, p
 Pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst,
 pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst,
 pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst,
 pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst,
 pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst,
 pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst, pst,
 pst,
 Cheste asta.
 De? Care chestie?
 Așa.
 A, nu are legătură.
 Nu are?
 Nu.
 Ok.
 Nu are legătură.
 De ce vă zic asta?
 Fiți atenți, în momentul în care dați un feedback după ce
 un coleg face un proces, aduceți-vă minte că voi faceți
 asta de pe altă hartă.
 Adică de pe o hartă care a văzut cumva un pic mai obiectiv
 ceva ce ea n-a văzut și e posibil să fie în favore a ei sau
 lui.
 Am făcut un proces, la un moment dat, cu cineva în față pe
 fobie, cu Fadia, care acum ești în echipa noastră, anul tre
cut.
 Cine știe pe Fadia de anul trecut?
 A, o știți.
 Și a ieșit în față la un exercițiu cu fobie, ea avea fobie
 de avion. Avea. Nu mai are.
 Ne-a făcut poze din avion.
 Imediat după ce am făcut procesul, unul din sală, nenumitul
, n-o să-i dau numele, că nici n-a mai venit după aia din
 fericire,
 bă, avea talentul să conteste procesul unui om care obținea
 un proces benefic, să rezulta benefic pentru el,
 punând întrebări care erau pertinente din perspectiva de
 matematică,
 dar inutile și contraproductive pentru exploratorul care a
 lucrat emoțional.
 Și atunci, matematic versus emoțional nu bate. Are sens?
 Și apus și avea întrebări de genul, dar de unde știe ea că
 atunci când nu știu ce o să...
 Știi? Și eram tot ciung...
 Pentru că, în momentul în care suntem în stare de transă,
 orice-i posibil.
 Nu contează ce vezi, ce simți, ce se pareție. Contează ce
 vezi, ce simți și percepe persoana. Da sau nu?
 Și atunci vă recomand și vă încurajez și mulțumesc, Vasile,
 pentru flexibilitate și mi-ai dat voie să spun asta.
 Fiți atenți la ce feedback sau întrebări puneți unu om care
 lucrează pe ceva foarte important sau vulnerabil pentru el,
 pentru că e posibil să-i diluați sau să-i afecteați proces
ul
 pentru că încă nu s-a instalat.
 Are esenț? Are nevoie de spațiu să se instalește.
 Atunci, vă rog, respectați acest proces pentru persoana
 respectivă,
 bucurându-vă pentru ea, ne intrând în procesul ei. Bine?
 După ce se instalează și nu știm asta cât durează,
 nu va mai putea fi atât de ușor testată, cum e în primul de
 câteva momente.
 Pentru că gândiți-vă că întru procesuri de genul ăsta se
 schimbă convingeri
 se instalează convingeri.
 Unele vechi de zeci de ani,
 altele sunt foarte noi.
 E greu să ții...are sens?
 Deci, vă rog, respectați această vulnerabilitate.
 Bun! Hai să mergem mai departe
 următoarea pozitie perceptuală
 și o să schimb culoarea de-ată asta
 ca să arăt că e ceva deosebit
 pentru că da, într-adevăr
 mai este o poziție perceptuală în afară
 doar de astea trei.
 Mai e una, cine știe conceptul să tacă, vă iubesc cu iubire
 și brândețe, dar nu clăs.
 Că vreau să lucrez, să îi provoc și pe celălalt.
 Ce altă poziție percepțioarele credeți că ar putea fi?
 Cine nu știe despre ce vorbesc, dați-l vă cu presupusul, că
 sunt curios.
 Indiferent, nu aia este o etichetă, dar ajungem acolo.
 O să mulțumesc, te rog, Matei.
 Supra eu? E, direcția îmi place, apreciz.
 Apreciez. Te rog, Ștefan? Ștefan?
 Analizatorul, observatorul, da, apreciez răspunsul, te rog,
 Florin, dacă te țin bine.
 Colectiv.
 Zic mai multe.
 Grup, ok, ok, ok, mersi, te rog, vrei să spui ceva mai tare
?
 S... cum?
 Sacru, aia e în adjectiv, nu e o poziție, da, apreciez răsp
unsul, îți mulțumesc. Vasile?
 Instructor.
 Mulțumesc! Apreciz, mersi, te rog!
 Poză mai mare, zi mai multe!
 Cum te cheamă?
 Cristi, exceiun răspunsul Cristi, îți mulțumesc și mulțumes
c toți celor care au răspuns, te rog!
 Ego?
 Îmi place, mai zi-mi o altă numără!
 Cosmini, mersi, foarte bun răspunsul, fiți atenți!
 Cristi, ai fost foarte aproape!
 Următoarea poziție perceptuală se numește sistem.
 Sistem.
 Sistem.
 Poziția perceptuală sistemică este poziția care conține,
 susține și fără de care n-ar putea să trăiască primele trei
.
 Hai să ne gândim un pic.
 Deci, este eu, pozitia lui ego.
 Eu sunt, restul nu mă interesează.
 Poziția perceptuală a doua, celălalt.
 Deci, sunt și eu și el.
 Nu sunt singur.
 Și are și el o perspectivă și un gând și o pozitie și un
 unghi.
 Interesant.
 Poziția treia, observatorul.
 Care ne vede pe amândoi.
 Unu, doi.
 E detașat emoțional?
 N-are miză.
 Dapăr de a-l vedea,
 dar pe observator, pe eu si pe celalalt, cine-i vede sistem
ul?
 Adica, mediul din jurul lor.
 In cazul nostru, ca sa fie si mai concret, ar fi asa.
 Eu, Oria, tu, celalalt, observatorul, colegul, sistemul
 sala.
 Noi trei, eu tu, celălalt și observatorul, am putea să
 existăm dacă o sală de curs, un scaun cu pereți nu ne-ar
 conține?
 Cum? Și în afara ce ar fi? Alt mediu.
 Dice Monica aici în față. Am putea. Nu în sală asta.
 Nu aici. În altă sală. Păi și aia ce e? Da, dar e alt mediu
. Are sens?
 NIMIC NU POATE SE EXISTE FARA CA ALCEVA SA-L CONTINA ANTERI
OR.
 Asta e de fapt ideea.
 Eu, celalalt si observator suntem continuti de o sala de
 curs, din un sistem.
 Fara ca acest sistem sa ne contina pentru noi, noi n-am put
ea sa supravietuim pentru ca nu avem unul sa vietuim si nu
 avem unde sa interactionam. Are sens?
 Da, Matei.
 Stai sa vin la microfonul.
 Este ceea ce ne conține, dar în simbioză cu noi?
 Sau este și orice sistem care este negativ?
 Din perspectiva, sistemului cuantic este simbioză.
 Din perspectiva fizicii newtoniene, este separată de noi și
 ne conține pe noi.
 Este ca un coș care ține fructe.
 Coșul nu sunt fructele. Nu e fructele.
 Are sens?
 Dar fără fructe, fără coș, fructele nu există.
 Pomul are fructe, pământul are pomii.
 Să-i sizați? Sistem, sistem, sistem, sistem, care e conțin
ut față de alții.
 Hai să facem alt joc. Uniiți-vă așa.
 Pătini acum în secunda asta te conține scaunul la nivel
 geometric, da sau nu?
 Mediul tău imediat e scaunul.
 Mediul tău imediat-imediat, mai departe, este parterul săl
ii, da sau nu?
 Mediu și mai mare pe zoom out este sala, am urmărit până a
ici?
 Mediu și mai mare de sala ce este?
 Clădirea, excelent. Mediu și mai mare de clădire ce este?
 Orașul. Bă, începe să facă sens?
 Nu putem trăi fără un sistem care să ne conțină, de aia vă
 spunem și de aici vine premisa,
 partea cea mai flexibilă din sistem influențează sistemul.
 Mare sens?
 Ce încerc să spun?
 O perspectivă și mai detașată, și mai complet lipsită de
 emoție decât observatorul,
 care, atenții, observatorul are observații.
 Sistemul nu are.
 Observatorul trage concluzii.
 Pentru el nu le imparta si asa si nimandu' este,
 de atat asa de emotional, nu are miza,
 dar are observatii.
 Are harta.
 Are emotii, are convingeri.
 Sistemul nu are.
 In sistemul asta, tu poti sa canti manele sau callplay.
 Ma intelegesc in debat?
 Sistemul nu-i pasă.
 Nu-l interesează.
 Mă întreabă Monica cum putem să influențăm sistemul...
 Nu mai vorbiți fără microfăm, vă rog, pentru că îmi dea f
avoarea voastră
 și a viitorilor smulțumesc cursul...
 Da, iar neareu să știe că n-a fost la cursurile noastre nic
iodată.
 Deci vă rog, nu vorbiți fără microfăm.
 Mă întreabă Monica cum putem să influențăm sistemul dacă
 sistemul nu-i pasă.
 Nu trebuie să-i peste sistemul, trebuie să-i peste seție.
 Mediului înconjurător, natura, se opune în vreun fel la
 nivel de
 Bă, te rogă frumos, nu arunca hârtia aia pe mine.
 Nu face ceva în momentul ăla să se opună?
 Nu, există consecințe în schimb a ceea ce faci tu în natură
.
 Dar nu are... Natura zice, ba, te rog frumos, ia berea aia,
 si micii, si gunoiul, si...
 Nu mai le arunca de-al in buşteni.
 Nu, Natura primește ce puinea, că nu are cum să se obține,
 de ce?
 Nu are emoții hartă și judecată, da sau nu? Mă urmăriți?
 Dar noi influențăm Natura?
 Ajună la tine, Monica? Mă bucur.
 Revenind, sistemul este prima poziție perceptuală care are
 0 convingeri,
 are 0 emoții, are 0 interese,
 și totuși are o perspectivă mai largă
 decât observatorul.
 Sistemul înciolacu', zice.
 Ok.
 Mă, ați înțeles, acum noi putem s-o interpretăm în diverse
 moduri, da?
 Dar ideea, ați înțeles-o.
 Dar de ce e valoroasă pozitia sistemică?
 Pentru că în poziția sistemică, pot să ai acces la informaț
ii la care nici măcar observatorul nu are acces,
 pentru că el de obicei se concentrează pe 2-3-4 persoane,
 sistemul le vede pe toate.
 Are imagine de ansamblu.
 Sistemul are imagine de ansamblu și poate să vadă corelații
 și tipare.
 Maria, microfonul a ajuns la tine? Nu-mi dau seama.
 Păi, ai ridica mâna să ajungă microfonul?
 Ai ridica mâna? Că eu nu am văzut.
 Iartă-mă, eu sunt.
 Uite, vine colegă mea. Ia microfonul, te rog.
 Nu mai vorbezi fără microfon,
 pentru că îl turbați pe fratele Valentin la editare și pe
 colegă noastră, Iulia.
 Și o să zică ce a zis și o să zică,
 Horia, nu le-ai zis de microfon și vine și mă bate, că pare
 blând, dar dă bine.
 Mai ales, Iulia, unde e?
 Pare blândă, dar când dă și cum zgârie.
 Deci, vă rog frumos, nu mă chinuiți.
 Și nici pe ei.
 E important să s-audă la microfon ce vorbiți,
 Pentru că vom face subtitrare, poate, uneori,
 vom face marcaje, montaje, editari
 și noi, dacă nu auzim ce s-a zis la nivel de microfon, nu
 putem să facem asta.
 Are sens?
 Bine. Maria, te rog, dacă te și ridici, mândru...
 Am uitat ideea.
 Dacă te și ridici, ai uitat ideea, e în regulă.
 Dacă te ridici un pic, te rog...
 Da.
 Cum mai e cu fobia ta din tuneric?
 E ok.
 Cum adică e ok? Mai aproape microfonul?
 Adică...
 Nu mai am. O caut, să știi.
 O caut. Nu știu de ce o caut,
 dar o caut de fiecare data cand intru un tuneric la tunel.
 Insa nu exista.
 Ok, poti sa ne zici in cateva secunde ca nu stie toata lume
a.
 Cat timp ai avut fobie din tuneric?
 V-o 40 de ani.
 Cand ne-am intalnit noi si am lucrat pe asta?
 Asta va da.
 Deci eram la modul 2.
 Eram la modul 2...
 Mai.
 Mai anul trecut.
 Ok? Da.
 Cât am lucrat noi doi împreună?
 Păi atunci. Cât au fost.
 Nu știu că nu m-am uitat pe ceas.
 Ok.
 Cât a fost, a fost.
 E prima oară când o femeie nu se uită pe ceas, știi?
 Da, normal.
 Și cum ai testat ufobia ta în seara aia, mai ții minte?
 Că pe mine asta mă distrează.
 Deci, draga de ea a avut 40 de ani fobie de întuneric,
 a lucrat cu mine într-un demo stând așa într-un public,
 n-am auzit-mă în față.
 Și a doua zi când ai venit la curs, cine ai zis? Mai țin m
inte?
 Păi, a doua zi deja eu eram
 hotărâtă să fac, să verific, da?
 Adică să testeze dacă a funcționat ce a făcut Horia, nu?
 Seara, seara, n-am găsit niciun loc
 că peste tot venea lumina de afară
 și n-am găsit nimic.
 Și zic, unde dracu mă duc să fac întunerică?
 Și...
 Am adormit cu gândul că cum n-aiba fac eu exerciția asta să
 văd dacă o funcționa sau nu.
 Și m-am trezit pe la vreo 1 noaptea și zic, da, 1-1 și cam
 așa era, și zic, hai să văd unde mă duc.
 Stop, tu ți-ai pus ceasul?
 Nu, nu mi-am pus ceasul.
 Sunt prezinti pur si simplu, pentru ca am adormit cu gandul
 ca la noapte cand o sa se mai stinga toate luminele astea,
 nu mai se aude zgomote, se aud zgomote nimic, atunci o sa f
ie.
 Ce o sa fie?
 O sa am un loc, o sa o fac.
 Ok, asta e faza amuzanta, fiti atenti. Si?
 O sa gasesc locul acasa.
 Ca n-am putut, ca n-am putut sa... Si? Iat-i, ca a fost f
ain, a fost fain ca am dus...
 Unde mă pot duce? M-am dus pe hall? Nu, în căsea aia.
 M-am băgat în cămară.
 M-am băgat în cămară în apartamentul lui fii meu, că acolo
 stau.
 Este o cămară, exact imediat cum intri, este cămara pe
 partea dreaptă.
 M-am băgat acolo, am închis ușa, nu era lumina, era întuner
icul ăla.
 Cât ai stat acolo, Maria?
 Păi am stat ceva.
 Am stat ceva pentru că voiam să vină.
 Aici cred că orice femeie se legăsește și nu venea, nu?
 Nu râdeți, nu râdeți pe bune.
 Eu, când intram în întunericul ăla, nu se vedea nimic, că
 nu vedeai nici măcar.
 Deci, în întunerică care te înconjoară, pur și simplu.
 Am auzit vocea vecinei mele, am recunoscut că cine este și
 am intrat în panică.
 Când ai intrat în panică?
 Când m-am trezit în întunericul, am deschis ușa înainte de
 exerciții ăsta.
 Am înțeles.
 Era o chestie și am intrat în panică.
 Mi s-o ridicat tensiunea până la 18.
 Deși știai că e o voce cunoscută.
 Deși știam că o știam pe femeia aia.
 Nu-mi putea face niciun rău, nu-mi putea nimic.
 Am ieșit să iau rufele din grădină de pe sârmă și m-am înt
ors înapoi tremurând.
 Și foarte rău.
 O trebuie să-mi iau o pastilă.
 Pleacă de acolo. Gata, s-a dus.
 Deci s-a dus, s-a dus, s-a dus, si nu-l mai am nici acum,
 si vreau sa zic am povestit-lu sora mea chestia asta.
 Cumva o fuscata, ca n-a venit domnule.
 Ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha
 ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha
 ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha
 ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha
 ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha
 ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha
 ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha
 ha ha ha ha ha ha ha ha ha ha
 Nu, adevărul este că, pe bune, că îl cau...
 Adică, cum ziceai tu, frica de frică, știi?
 E o chestie... Ce?
 Hai să văd încă o dată, hai să...
 Ai nevoia asta, nu știu, la mine semane...
 Îți e frică că nu mai ți e frică, văd.
 Bagi eu de seama.
 Nu, dar... Știi, când dai mai multe atacuri de panică din
 momente,
 Nu știi de ce vine. Știam de ce vine.
 Și acum începe să-ți fie dor de-așa că pare.
 Îți dai o ană câteva, dacă vrei te învață ea, că e expert.
 Îți lăsași că atunci când te doare ceva o perioadă lungă de
 timp și îți trece...
 Și nu mai e, așa, brusc?
 Brusc.
 Nu că zice bine, ci zice atentie.
 Da.
 Și stai și aștept, da, dacă o să mă mai doară sau cumva.
 Exact.
 E anticipația.
 Exact, același lucru.
 Acum e bine, dar dacă o să-mi fie rău.
 Dacă o să-mi fie ea rău. Ce e asta?
 Reprezentare mentală.
 Despre ce?
 Despre stimul extern viitor.
 Că e ceva ce nu v-am zis. Mulțumesc, Maria!
 Aplauze pentru Maria, vă rog!
 Da, și câteodată chiar îmi provoc situații dintre astea
 ca să mă conving pe mine
 că nu mai este.
 Și e ok. E perfect. Mulțumesc!
 Îți mulțumesc, Maria! Aplauze pentru Maria, vă rog!
 Mersi mult de tot!
 Ești delicioasă, absolut!
 Deci te pomenesc de nu stiu cate ori la cursuri.
 Revenind, ceea ce a zis Maria imediat, uite acolo microfo
anele, imediat dupa ce zic eu ceva.
 Ceea ce a zis Maria foarte fain este ca avem tendinta une
ori cand ne este bine
 sa ne cautam cumva mental rauul cu care ne-am obisnuit
 pentru ca ne este dor de el.
 Rauul care pleaca din viata care se dezactiveaza, care se
 transforma poate.
 Si fara sa punem ceva in loc, ca eu asta am facut cu Livia.
 scoțând ceva ce nu-mi servește și ne punând intenționat ce
va care să-mi servească,
 subconștientul va avea senzația și tendința să pună ceva la
 întâmplare,
 nu neapărat în favoră mea. Are sens?
 Asta am făcut eu și cu Livia și cu Maria, am pus acolo, ca
 ați văzut ce am făcut,
 a plecat senzația, da, dar hai să mergem să aducem noi ceva
 să punem în loc.
 Are sens? Asta a fost scopul călătoriei.
 Dar revenind, fiiți atenți în viața voastră,
 Puteți să vă notați, puteți să vă notați.
 Cred că-l fie interesant și mulțumesc Măria că ne-a dus-o
 la fileu.
 Care e rău? Rău între ghilimele.
 Din viața mea la care nu renunț,
 de teamă
 că o să-mi fie dor de el.
 Care e rău din viața mea la care nu vreau să renunț, de
 teamă că o să-mi fie dor de el,
 paranteză, pentru că îl cunosc atât de bine și m-am soțit
 atât de timp.
 Pentru că subconștientul nostru are un program care zice ră
u, rău,
 dar măcar îl cunosc pentru că deja i-am supraviețuit, sunt
 încă aici și mi-este familiar.
 Și orice îndepărtare a răului care mi-e familiar, lasă în
 loc pentru un rău poate mai mare, mai buternic, mai grav,
 mai rău.
 Și prefer să-l mențin pe al în viața mea, pe care-l cunosc,
 decât să mă deschid către oportunitate sau orice altceva,
 care înseamnă poate potențial pericol mai mare. Are sens?
 Grijă mare la asta, pentru că foarte multe lucruri din viaț
a noastră nu le schimbăm, pentru că ne-am obișnuit foarte
 mult cu rău.
 Rău cu rău, dar mai rău fără rău. Mulțumesc, Rox.
 Avem o întrebare acolo și vreau să merg mai departe la moaț
ia preceptoare.
 După care luăm întrebări, nu mă grebez, dar vreau să închid
 bucula cu asta.
 Te rog.
 Salut, Ioana.
 Ceau.
 Nu are legătură cu ce s-a discutat recent, pentru că este
 întrebarea de dinainte de pauză.
 Te rog.
 Ridica semâna.
 Voiam să te întreb.
 Dejun, mai vrei?
 Mi-ai dat microfonul și m-ai lăsat să aștept.
 De unde n-aveam emoții ca prietenamea Simona, am început să
 le simt.
 Încurățați-vă rău, frumos, pe Ioana, care între prietenea
 ei și între oameni care știu ce înseamnă să ai emoții, că
 le acceptăm, le iubim și înseamnă că suntem vii.
 Vreau să te rog să ne spui cum definești sau ce este pentru
 tine tipul ăla de comunicare pe care îl avem fără să vorbim
 și fără să ne spunem nimic, pe care l-ai menționat înainte
 de pauză.
 Erai acolo pe culoare, îți mai aduce aminte?
 Eu m-am mai făcut să mă gândesc, pe harta mea mentală, la
 vibe.
 Da?
 Uite, aici avem expresia asta unii dintre noi.
 În sala asta simt un vibe bun.
 O folosesc și eu.
 Ai zis că, după părerea ta, și era cumva în zona spiritual
ității, dacă mi-aduc bine aminte,
 ai zis că...
 Cum?
 Că noi comunicăm și atunci când nu spunem nimic,
 nu prin felul în care ne îmbrăcăm, prin atitudine, prin
 whatever,
 ci pur și simplu comunicăm prin, nu știu.
 Și care e întrebarea?
 Cum definești tu acel mod...
 Exemple simplu, v-am mai zis deja, v-am mai zic o dată,
 conexiune, raport la nivel subconștient.
 Și îți dau două exemple.
 Cu oamenii cu care suntem la fel,
 deja, fără efort, știți deja,
 avem oameni în viața noastră cu care vorbim ușor și efic
ient
 fără să facem eforți, pentru că ne regăsim și ei noi și noi
 ei, corect?
 Apare o conexiune ușoară acolo sau se confirmă o conexiune
 ușoară, corect?
 Cu acești oameni este valabil cuvântul conexiune.
 Cu alți oameni e nevoie să construim această conexiune
 și tot conexiune se numește.
 Nu contează de care parte este artificială sau naturală.
 Artificială, când zic artificială, mă refer creată,
 creată, chiar dacă nu am fost natural. Eu am foarte multe
 prietenii,
 foarte multe prietenii, inclusiv cei mai buni prietenii noi
 din copilărie,
 am ajuns să fim cei mai buni prieteni după ce inițiala se
 ne batem din prima.
 Deci că nici nu ne-am văzut bine și era cu...
 Și am ajuns prietenii foarte mult pentru că a fost constru
ită, nu a fost naturală conexiunea, știi?
 Nu contează care este, că e construită sau că e naturală,
 în realitatea este tot conexiune.
 Doar că ce ziceam eu era că noi comunicăm la nivel de sub
conștient,
 quanticul zice asta,
 fizica quantică, în sensul că între noi doi nu există spaț
iu acum.
 Noi suntem spații.
 Unul, cum mai se zice în specialitate.
 De aia zic...
 și din nou, Quantic este real după alte lejde câte lejile
 newtoniene.
 Asta ce înseamnă?
 Este un flux constant de energie permanent, care n-are
 limite spațiu sau reguli.
 Un clâmp, uite, cum zice colegă aici în față.
 Ok. Atunci m-am dus cu gândul unde am gândit același lucru.
 Aia e interesant.
 Mă țineți!
 Și eu, Ioana, mă simt mult!
 Bun!
 Următoarea și ultima poziție perceptuală...
 5, da!
 Este una din cele mai faine, utile, productive
 și eficiente, din punctul meu de vedere.
 O să vedeți imediat poziții perceptuale pe care le poți fol
osi
 inclusiv!
 Ca să dezactivezi sau să transformi
 sau să vin de ce?
 Diverse stări sau
 subiecte.
 Pentru cei care nu știu conceptul,
 dacă am un eu, am un celălalt, am un observator
 care observă pe cei doi, am un sistem care observă pe toți
 trei,
 care ar putea să fie a cinci ea? Cei care nu știu răspunsul
, doar vreau să vorbească.
 Te rog eu, Ana.
 Dinamica dintre, interesantă perspectivă,
 dar nu este, dar îmi place răspunsul, îți mulțumesc.
 Universul Mercy, Alexandra,
 Neutru, interesant, merci.
 Ghid.
 Com, com?
 Cel care a creat totul?
 Cel care a creat si sistemul? De ce sa nu fiu cea?
 Ați dat deja raspuns.
 Universul si cel cea care a creat totul.
 Divinitatea, doar ca in NLP,
 aceasta se numeste pozitie perceptuala
 Universală.
 Universală.
 Adică, poziția care conține toate sistemele de pe Pământ.
 Sau, se mai numește, dacă vreți în limbaj mai ușor de înț
eles,
 poziția lui Dumnezeu.
 Cum?
 Unde nu ne aflam niciunul, de o cam dat.
 O sa facem in datul in exercițiu.
 Pozitia la Dumnezeu, in ierat Alexandra,
 este pozitia in care nimic nu este mai presus decat
 perspectiva mea.
 Adică nu exista ceva diferit celălalt,
 este doar perspectiva...
 Știți ce este perspectiva universală?
 Realitatea.
 Vă ziceam la modul 1 și cred că vă azi zis și mai răză la
 modul 2,
 nici unul dintre noi nu are acces la realitate.
 Nici unul.
 Pentru că avem o hartă mentală, avem emoții blocate sau mom
ente valabile,
 avem convingere, valor, run, situația anterioare, filtre.
 Nici unul dintre noi nu are acces la perspectiva realității
.
 Doar această simplă conștientizare ar trebui să ne zmereasc
ă.
 La nivel de diudiu, în realitate nu trăiesc în realitate.
 Eu trăiesc în interpretarea mea despre realitate.
 Și, atenție, nu vreau să te bag în depresie.
 Pentru că nu mă interesează dacă ai sau nu acces la real
itate.
 N-ai.
 Tot ce contează
 sunt rezultatele pe care tu le obții
 în baza interpretării tale despre realitate.
 Are sens?
 Nu vă mai certați cu oamenii pe cine are dreptate,
 pentru că în realitate,
 niciunul n-are.
 și doar interpretează diferit și mai eficient unii decât al
ți.
 Atât.
 Asta înseamnă că e posibil să aibă o strategie mai bună,
 sau diferită, nu mai bună,
 sau niște filteri mai curate,
 mai curate, nu imaculate.
 Are sens?
 Nu vă mai cetați pe poziția lui am dreptate.
 Nu, ai dreptate până la un punct după care începe de toate
 celelalte,
 unde e griul ăla de care vă spuneam. Dar revenim.
 Ce scuze-m.
 Poziția universală le conține pe toate.
 Conține sistemul, conține observatorul, conține celălalt,
 conține tu, conține eu.
 Și poziția universală
 este una
 extrem de ușor de accesat.
 E nevoie doar în primul rând să știi că există
 și o să ne jucăm un pic cu percepțiile imediat, cred că dup
ă pauză,
 să știi cum să faci trecerele dintre poziții perceptuale
 și să fi deschis să le explorezi cât mai des concret.
 Cu cât mai des și mai flexibil treci din poziție perceptual
ă în alta,
 cu atât mai rapid, mai ușor, mai eficient, mai normal, mai
 banal, pe termen lung,
 vei putea să le accesezi pe toate.
 O secundă că era Alexandra și mergem în pauză. Cât mai am
 timp, Rox?
 Un minut. Alexandra ne bate, dacă nu terminăm într-un minut
. Deci, un minut întrebare și zbang.
 Răspund și mergem în pauză.
 Ai răspuns parțial la întrebarea mea, dar mai am nevoie de
 un pic, așa, ca să clic.
 Te rog.
 Nu înțeleg exact care este diferența dintre 5 și 4. Adică
 din moment ce ai spus că un sistem, de exemplu, este sala
 asta, dar este și orașul ăsta, dar este și planeta asta.
 Corect. Hai să urcăm mai sus.
 În ce fel diferit conține poziția 5 pe toate celelalte față
 de un sistem super super mare din poziția 4? Are sens?
 Are sens întrebarea, aici suntem mai departe cu jocul, dacă
 vrei.
 Ok.
 Unde eram la oraș?
 Da, eram la oraș. Înțeleg că cel mai sus nivel ar fi
 universul, după cum ai spus și tu, dar...
 și faptul că este realitatea, după cum ai spus totul, dar
 asta o face total ne accesibilă, după cum ai spus.
 N-am spus ne accesibilă?
 Ai spus că ne poate fi accesibilă, dar în mintea mea, real
itatea universală Dumnezeiască este ceva inaccesibil.
 Ah, deci interpretarea ta a făcut asta.
 Da, și am nevoie să mă ajut să ne întâlnim la mijloc.
 Fii atent.
 Universal, pozitia universală, conține toate planetele,
 galaxiile, sistemele solare și tot ceea ce noi încă ne-am
 descoperit, corect?
 Da.
 Adică?
 Adică este dincolo de sistemele pe care le percepem noi.
 Și pe care le cunoaștem noi.
 Am înțeles. Mersi.
 Mersi.
 Dar o să îmi spui când facem...
 O, trăițar!
 Să îmi spui când o să facem
 ...
 ... exercițiu, că o să facem un exercițiu după pauză,
 după ce facem exercițiu, să-mi dai un feedback, o să spun
 curios.
 Bine?
 Acestea a fi-nzise.
 Cu ce plecați în pauză, mai am un minut.
 Bă, e 49, nu vă grăbiți!
 Un ce facem? Furăm startul!
 Ha!
 Pesărite cu ce plecați în pauză, după această sesiune.
 Gând, convingere, nu știu, interpretare, curiositate, înt
rebare.
 Mâna sus, nu vorbis direct, mâna sus, te rog.
 Plec cu întrebarea, cum identific părțile inflexibile ale
 sistemului ca să le pot schimba.
 Mersi, e altcineva.
 Te rog, tare.
 La ce nu vreau să renunț de teamă că o să-mi fie rău? La ce
 rău nu vreau să renunț de teamă că o să-mi fie rău?
 Mersi, Matei.
 O să vezi.
 Mersi? Pleacă cu întrebarea acum, mă dau seama că plec din
 poeții perceptuali la lui celălalt, eu și așa mai departe.
 Te rog.
 Posibil în același jocul, probabil. Mersi frumos al cineva.
 Te rog.
 Vinăvățească, îngăjește eu. Îl mulțumesc frumos. Acestea se
 afinise.
 PAUZĂ PĂNĂ AŞI 10! Vă aștept!
