 Muzica
 Bun! O să vă rog să închideți ușa.
 Andra, dacă te rog închistă ușa.
 Și vă rog să intre în sală doar câte 35, 35 de odată.
 Îl țineți ei vă rog frumos un pic la ușă, ca să se fezande
ze.
 Andrei, traduși tu pe limba ei ce am văzut că poate nu...
 Mersi.
 Ce am făcut, șefu?
 Bun. Cum sunteți?
 Atât. Dar nu se mai aude. Sau se aude mai incet.
 Doar el este fresh.
 Ok. Bun.
 Ați venit câțiva la mine în pauză și mi-ați împărtășit
 chestii foarte frumoase și vă mulțumesc pentru asta.
 Și onorante pentru mine și mulțumesc.
 Mulțumesc. Am vrut să vă mulțumesc, pentru că
 mi-a duceți aminte de ce sunt în fața voastră și de ce
 continueți să vin în fața voastră.
 Și când zic în fața voastră, mă refer la contextul la perso
ana voastră, neapărat.
 Și la faptul că fără voi, eu și Marius și colegiul nostru
 nu am fi aici.
 N-am avea cui să predăm sau să o oferim.
 Și vă mulțumim pentru asta. Contrează mult pentru noi,
 pentru că, uite, într-o zi de sămbătă,
 pentru un weekend, puteai să fii oriunde altundeva, în vac
anță, la mare, oriunde și totuși ale să fii aici.
 Vă mulțumesc pentru asta.
 Bun.
 Telefoanele o să vă rog să fie persiliențios, vă readuc am
inte.
 E important pentru mine, pentru că în funcție de ce direcț
ie simt să mergem într-un moment anume cu ce avem noi de fă
cut,
 s-ar putea ca... nu că s-ar putea, sigur, să fie contextual
 nepotrivit să sune un telefon, cum trecea fanfara militară,
 de exemplu.
 Dacă eu lucrez cu cineva în față sau pe scaun, ok?
 Că ați văzut că și Marius și o să facem din ce în ce moment
ul asta,
 aniiștia facem demo-uri,
 și de multe ori acele demo-uri vin pentru că ridică unul mâ
na,
 nu pentru că am planificat eu și zic eu, acum, telefonul e
 pe silențios.
 Și atunci mă ajută foarte mult să fie deja pe silențios,
 ca să știu că am libertatea să pot să vă sprijin în orice
 sens,
 dacă apare contextul.
 Îmi dați asta, îmi dați voi cu asta?
 Perfect.
 Vă ziceam aici că harta nu este teritoriu.
 Și e ceva ce, la modul sincer, pe mine m-a eliberat.
 Și continuă să mă eliberez de cât ori mi-a aduc aminte de
 asta.
 Pentru că inclusiv, și vreau să vă dau un exemplu concret,
 inclusiv în conflicte,
 când suntem în conflic cu o persoană, oricare, nu contează
 în special în cuplu la serviciu cei cu care ne întâlnim cel
 mai des,
 De cele mai multe ori noi avem certitudinea că avem drept
ate
 și celălalt se înșeală. Da sau nu?
 Harta nu e teritoriu, demontează acest aspect.
 Avem o tendință, dragilor, și vreau să o sublienz, sper că
 am mai făcut-o,
 vreau să o mai fac încă o dată, dar că nu am făcut-o, o fac
 acum, să fie foarte clară.
 Avem o tendință de a gândi în alb sau în negru.
 Ori, știți oamenii care spun, bă, cu mine nu merge așa, cu
 mine e ori albă, ori negră.
 fugi.
 Că dacă omul ăla îți spune declară că e oră albă, or neagră
 și nu-i deschis la gri,
 ăla e un om extremist, psihologic.
 Vrea să pară serios și exigent
 și sunt sigur că este din multe puncte de un om deosebit.
 Însă în momentul în care mie îmi spui, e cu mine o oră albă
, or neagră și eu înceaz să-ți explic o nuanță de gri.
 Și tu nu ești flexibil la asta.
 În momentul ăla, eu îmi pun întrebarea, dacă la asta nu eș
ti flexibil, poate în alte momente cu miză mai mare, e pos
ibil să fii și mai inflexibil și eu să sufăr că am rămas pre
a mult în sistem cu tine. Da sau nu?
 Ce faci? Raport.
 Mă întreabă o colegă în față. Ok, și ce faci dacă dai deșt
ia? Raport.
 Vă mai dau o premisă din nou. O să-mi le aduc aminte pe mă
sură ce vin, dacă le-am punctat, le punctăm încă o dată, d
acă nu le-am punctat, vreau să fiu sigur că rămână la voi.
 Și anume, rezistența în comunicare semnifică lipsa raportul
ui.
 rezistența în comunicare semnifică lipsa raportului.
 Am făcut-o? Nu.
 Ce înseamnă asta? Într-o comunicare de orice fel, în
 special în conflictual, de acolo am plecat,
 dacă persoana rezistă influențării mele,
 adică ideilor mele, rugămiților mele, nevoilor mele, argum
entele mele, rezistă, se opune,
 Și când zic să o pune, mă refer la vehement, doar că are
 contraargumente, că aia este discuție productivă.
 Și când zic vehement la modul de nu vreau să vorbesc despre
 asta, iar începi, da nu te mai saturi o dată, da nici nu v
reau să aud, asta înseamnă vehement. Are sens diferența?
 Dacă îți dă contraargumente și spune, bă, eu nu cred așa, u
ita ce mă refer, aia nu e neproductiv, e bine, că e discuție
 matură.
 Resistența în orice comunicare la nivel vehement, cu o pun
ere și cu o poziție vehementă,
 semnifică lipsa raportului.
 Asta înseamnă că acel conflict foarte probabil a apărut
 pentru că nu mai aveți voi raport.
 Pentru că nu mai aveți voi raport.
 Și înainte să te duci să câștigi argumentele și conflictele
 cu argumente logice,
 Puneți întrebarea care este emoția pe care cel din fața mea
 o simte acum
 Care este emoția pe care cel din fața mea o simte acum
 De se comportă așa
 Bă, are sens diferența
 Pentru că ghici ce?
 Prin ceea ce înseamnă psihologie practică, așa cum îmi
 place minstru de numesc
 Noi avem control asupra propriilor noastre emoții, sănătate
,
 și putem influența foarte mult emoțiile celorlalți.
 Aici apare manipularea la nivel de posibilitate.
 Dar atenție, aceeași abilitate de a putea să influențeze em
oțiile altor persoane
 poate fi manipulativă sau productivă în funcție de un sing
ur criteriu.
 V-am spus care e diferență între manipulare și ecologie?
 Intenția.
 Aceeași putere, aceeași abilitate,
 cu intenție diferită,
 e manipulare sau ecologie?
 Un chirurg care ar ști cum să taie
 cu cuțitul,
 ca să scoată ceva na sol,
 sau să vindece, sau să extirpe,
 sau să lege din nou, sau să coasă,
 Face rău organismului că-l taie, dar are scop ecologic,
 productiv de vindecare. Da sau nu?
 Același chirurg
 care știe unde să taie, ca să mori cât mai repede dacă te
 atacă printr-o
 purare rapidă a sângerului tău, e manipulativ pentru că e
 agresiv și neecologic. Exagerez acum, dar înțelegeți
 diferența?
 Intenția face diferența, nu abilitatea. Că sunt mulți oam
eni care vin și te spun, Băhuri, ai cuvinte la tine, frate.
 Știi să vorbești. Și zic și...
 Păi, mi-e frică să nu mă manipulez.
 Și zic, foarte bine faci.
 Și să uită cum, adică?
 Păi zic, poți.
 Și să uită, îi stă ochiul. Cum?
 Poți? Păi da, pot.
 Doar că n-am intenția asta.
 Nu abilitatea, imediat am văzut,
 nu abilitatea noastră,
 și puterea noastră,
 că de foarte multe ori, dragilor, ne este frică de puterea
 pe care noi o avem,
 și nu o punem în practică,
 de teamă să nu fim greșit înțelești, da sau nu, cine-i de
 acord cu mine.
 Avem putere asupra altor oameni și să influențăm în multe
 direcții și ne este rușine să recunoașem sau să practicăm
 această abilitate de a influența alți oameni,
 pentru că ne este rușine de a fi greșit înțelegi sau de a
 fi, în orice sens, criticați de hateri.
 Gratuit.
 Și o să vorbim despre asta parcursul modulor.
 Dar practic tu îți sugrumi o putere personală de a influenț
a pe alți oameni,
 pentru că te raportez la alți oameni într-un mod în care e
 posibil să se raporteze la tine, nu probabil.
 Facem foarte pe scurt diferența între posibil și probabil
 și revin la întrebarea ta imediat, o țin minte, tă rog.
 Nu tot ce este posibil e probabil.
 Premisa lui Horia, mi-i spuneți.
 Bine, n-am inventat-o în mod evident, că o am și eu prin
 propria mea experiență, corroborând alte idei ale altor pe
 care l-am citit.
 Dar mie îmi place să o aduc mereu la filu, în aproape toate
 cursuri mele.
 Nu tot ceea ce e posibil e probabil.
 E posibil să pici un meteorit pe noi fix prin cupolul asta,
 fix în mijlocul vostru?
 Posibil! Statistic improbabil?
 Și atunci fiți atenti ce se întâmplă.
 Noi ne concentrăm, avem tendința să ne concentrăm la nivel
 de reprezentare mentală și gând,
 când vine vorba de stimul extern, viitor,
 pe ceea ce este posibil să se întâmple și să simțim în conc
ordanță emoții care ne paralizează comportamentul,
 Nu pe ceea ce este probabil să se întâmplă.
 Frica de frică. Asta e atacul de panic.
 Frica de frică.
 Mă, avionul...
 Cine are teamă de avion?
 Eu sunt desfobiator, șef, la fobii de avion.
 Anul trecu... Nu, modulul trecu la Cluj am lucrat cu tipa a
ia pe barcă.
 A venit acum la Cluj și a spus că am fost pe barcă, n-am av
ut nicio treabă.
 Am dat seama doar ca nu-mi place.
 Dar scris ca n-am vazut.
 Am lucrat cu o tipa, n-am nici n-am vazut.
 Sa-mi dai si mie link-ul ca sunt curios.
 Revin.
 Cand vine vorba de avion, noi ne concentram pe avion.
 Iii, pică!
 E posibil?
 Da, bai, probabil.
 Statistic, daca te uiti in statistic si matematic,
 adica stiintific,
 este mai probabil sa filovii de trastne de 3 sau 4 ori la r
and
 decât să pici cu avionul.
 Mai are sens?
 Și fiți atenți de ce vă zic asta.
 Mintea noastră se concentrează
 pe pilot automat,
 adică fără să intervii tu, fără să fii conștient,
 fără să decizi tu, fără să poți să intervii, să schimbi,
 pe ce este
 realitatea posibilă viitoare,
 nu probabilă.
 Și vine Horia și spune, dă-ți două peste ochi
 și întreabă-te, asta e posibil să se întâmple, dar e
 probabil?
 Și vreau să te concentrezi în mod intenționat, am trenat?
 pe ceea ce e probabil să se întâmple,
 statistice din experiența ta anterioră,
 nu pe ce e posibil.
 Pentru că, atenție,
 în acest univers,
 care e nemârgnic și se extinde și se expandează
 pe măsură ce noi vorbim,
 la nivel real, din tot ce citez despre asta,
 universul nostru nu este finit,
 științific descoperit.
 Noi nu avem o limită a universului nostru,
 încă nu s-a descoperit.
 Sunt navete, rachete și sonde
 care călătorez de zeci de ani de zile
 să găsească marginea universului,
 au ajuns la mama dracului în praz din anușiucuite jdemii de
 galaxii de distanță și încă nu au ajuns margină.
 Și în acest univers de care vorbesc noi, unde noi suntem
 nicio grăunță din insip.
 Nu știu dacă ați văzut, îmi amintă planșeile astea pe
 internet care circulă.
 Pământul, Luna, Soarele, Saturn, Venus, Neptun și nu știu
 câte alte planete descoperite
 care am pus în linie una în gata, știi?
 Și când ajungi la ultima care e cunoscută și descoperită, p
ământul nici nu mai există.
 Nu mai pot să-l vezi.
 Atât de insignifiant suntem la nivel de univers.
 În acest univers, totuși, orice e posibil.
 Că e nemărginit, ok?
 Ori... nu știm ce vom descoperi.
 Orice e posibil.
 Nu totu-i probabil.
 Fricirea noastră de orice fel, din multe puncte de velde,
 că ne-a trebat cineva tu, sau nu știu cine ne-a trebat la
 un moment dat,
 cum fac cu frica de necunoscut?
 Frica de necunoscut este frica de ce e posibil să se întâm
ple.
 Mi-e frică pentru că mă gândeaz la ce este posibil să se
 întâmple sau nu cunosc nici măcar ce e posibil să se întâm
ple.
 Chiar dacă... Și atenție, mintea noastră are nevoie atât de
 mare de certitudine încât, neavând posibilități la îndemână
 pe care să le evalueze, le inventează.
 Are sens? A pățit cineva chestia asta?
 Ieșirea de pe pilot automat însamnă ce îmi imaginez eu acum
? Mă servește sau mă încurcă?
 Deja ai iesit de pe pilot, in momentul in care tu, atentie,
 din nou presupozitie, recunosti ca iti imaginezi.
 Ce imi imaginezi eu acum, ma serveste sau ma incurca? Pai
 nu stiu, fii atent la ce simti.
 In functie de ce simti tu, te serveste sau te incurca.
 O sa iau o intrebare ca nu vreau sa o uit, ca e legata din
 subiectul anterior, si dupa aia daca imi dati voie si steti
 ok,
 că e legată din subiectul anterioj, după aia dacă îmi dați
 voie și să steți ok,
 o să vreau să vorbim mult mai mult despre cum dezactivăm eu
, cum fac,
 să dezactivez rapid anxietatea
 de frică și de necunoscut,
 cu niște tehnici de coaching pe care le-am mai dat pe
 online,
 dar vreau să fiu sigur că ajunge la toată lumea.
 Și dacă avem timp până-n pauză, vreau să vă învăț să citiți
 minți,
 dacă sunteți ok și voi. Bine?
 Da? Bun.
 Dar trebuie să-mi aduceți sa-mi aminte, deci dezactivarea
 anxietate,
 Și după care ce te liminți, bine?
 Bine, te rog, întrebare.
 Mulțumesc, Mihnea.
 Mă scăbește că de drumul, mersi.
 Întrebarea mea este...
 Poți să ne dai exemple?
 Pot, stop.
 I-am răspuns?
 Pot. Am putința să fac asta? O să fac asta?
 Nu știu.
 Probabil.
 Nu, dar am vrut să fii atent la cum ai formulă, știi?
 Ai putea să? Ba, aș putea, te pup.
 Și plec.
 Voi veniți la mine aici și îți spuneți în iarătă,
 ba, voiam să te întreb.
 Bine, deci nu mai vrei, te pup.
 Atenți-l din nou la cuvintele pe care le folosiți,
 pentru că în cuvintele pe care le folosiți,
 vă arătați intenția și asumarea ceea ce vă doriți.
 Dacă cuvintele voastre nu transmit asumarea ceea ce vă dori
ți,
 și o faceți pe genul condițional-optativ,
 dacă s-ar putea, ar fi bine, ar fi frumos, mi-aș dori,
 adică e comparativ, e diluat,
 sub conșientul tău spune într-adevăr,
 spune într-adevară, tu nu vrei asta.
 Nu ai decis încă.
 Tu o dai cotită, că dacă se întâmplă să nu mearga aia,
 măcar am încercat.
 Vă aduceți aminte?
 Scuză-mă că te-am întrebat, dar a fost prea mișto.
 Dăm te rog,
 exempli mai puțini...
 Aaaa, sună altfel!
 Dăm te rog, exempli mai puțini extreme
 de...
 influențare prin... adică manipulare sau influențare ec
ologică.
 Vânzarea.
 orice fel de sistem de vânzare, inclusiv al meu,
 care știe și are abilități, apropo de manifestation fost.
 Și nu mă iau de ei, doar un exemplu excelent acum, că m-ai
 întrebat.
 Ai zis, dă-mi un exemplu, mai cum? Mai puțin extrem.
 Orice om care are abilități de vânzare poată să facă rău,
 dacă știe că ceea ce vinde nu e real sau ecologic.
 Da sau nu? Dar are abilități de vânzare, are carizmă,
 are proces de funnel, are psihologia marketingului.
 își cunoaște foarte bine clientul și avatarul, știe că ce v
inde e bullshit, poate să vândă sau nu?
 Da.
 E manipulare? Conform definiții mele cu intenția?
 Da.
 Și ghici ce se întâmplă zilnic.
 Da.
 Extrem de mulți oameni care au abilități de vânzare sunt
 prosperi financiar pentru că nu le pasă de rezultatele cel
or care le consumă produsul.
 Nu înțelegeam că știu să manipuleze.
 Și nu e un lucru rău.
 Eu tot ce spun și să mai dau un exemplu.
 O să... bă, m-a cerut un exemplu uman.
 Nu am nimic cu ei, dar mi-a venit acum.
 Și eu cumva am tendeța să-mi ascult cum conștientul.
 Preoții.
 Hai mă, că n-am terminat.
 Care știu anumite adevăruri
 științifice,
 dar întrețin anumite convingeri
 neproductive de la Pământ Plat
 Pământ plat la conspirații mondiale.
 Alegeți voi ce vreți voi.
 Pentru că asta le ține adepți într-o transă neproductivă
 pentru adepți, pentru ei e productivă.
 E manipuloarea sau nu?
 Preoții asta înseamnă că toți, ca să fie clar.
 Când zic preoții mă refer cei care fac asta.
 Nu toți fac asta, eu cunosc preoți care nu fac asta, am pri
eteni duhovnici, preoți, am duhovnic, eu.
 Am bisericii și mănăstiri la care mă duc cu foarte mare
 drag, unde mă încarc.
 din convingere personală nu religioasă,
 spirituală. Am eu ancore frumoase pe acolo.
 Dar sunt unii care știu să manipuleze?
 Când vin în biserică și zice, votează Ponta,
 ba, atunci e manipulare sau nu?
 Înțelegi un debat? Și ăsta-s doar două exemple.
 Sunt medici, ca să nu pară că am ceva doar cu manifestator
ii sau cu...
 Sunt medici care
 îți vor recomanda o procedură sau un tratament care este sc
ump
 deși știu că sunt alternative mai ieftine?
 E manipulativ sau nu?
 Pentru că are autoritate pe care tu nu o poți contesta
 pe niște cunoștințe pe care tu nu le ai, da sau nu?
 Exemplul meu personal, și nu zic că asta a fost situația,
 zic doar la hmm, asta mi-a făcut, hmm.
 Am fost acum în câteva luni de zile
 în un centru privat de sănătate
 la un consul, pentru că aveam o venă care mă
 bătea, bă, pss, verific-o la piciorul drept.
 Nimic în regulă, nimic durere, doar mi s-a unflat un pic,
 că, ciudat, pentru că stau foarte mult în picioare,
 mi s-a unflat un pic ciudat, știi că am zis că din nou sănă
tatea pentru mine e prioritate,
 chiar dacă nu arăt că sunt tonic,
 m-am dus la control.
 Și la control mi-a zis așa, operație,
 pe orăia discuție, descoatere a venei,
 după tot piciorul, gen 40 cm, 30 cm,
 anestezie privat,
 Pleci acasă mâine, adică nu era cu internare pe 15 săptămâ
ni.
 Și eu am zis, ok, profesor doctor, atenție,
 profesor doctor, nu începător să spui că nu știe el ce zice
.
 Și mi-a zis, și eu să operat de varice de 30 de ani,
 funcționezând bine, o să pot să faci mișcare, încăntare și
 sport, m-a convins.
 Și eu am zis, ok, ae.
 Și...
 Am uitat de discuția asta, pentru că la un moment dat,
 pentru că m-am desunflat un pic la nivel de corp, vena mea
 s-a mai relaxat.
 Și a zis, nu te mai supăr.
 Și am uitat. Și am mers, mi-am făcut viața în continuare.
 Și la un moment dat mi-am rost aminte. Zic, hop, stai că eu
 în decembrie aveam asta, era o bucă deschisă.
 Și m-am dus, nu m-am dus. Am sunat un prieten al meu care
 este chirurg la rândul lui.
 Poți să stai jos dacă vrei, nu vrei să te țină picioare.
 Mersi. Că ți-am răspuns la întrebare și nu vreau să te chin
ui.
 L-am zis pe un prieten meu care este chirurg foarte bun,
 vedetă pe treaba lui, dar nu pe asta, e pe altceva.
 E pe gastrolul ceva, de la de aici în jos tot.
 Și e vedetă pe treaba lui, conferențiar în universitar și
 sunt mă prietene.
 Uite, așa am fost la... n-am dat numele, ba da, i-am dat și
 numele, că suntem prieteni.
 Și mi-a zis doar operație. Tu din perspectivatea și te știu
 că nu ești de specialitatea asta,
 tu crezi ar trebui să mă duc direct la operație că nu...
 nici de bani nu era vorba că am asigurare privată,
 Adică, meu de conta.
 Adică nu era nici despre asta.
 Pe care vă recomand apropo de strategie.
 Da-o să văd in altă dată.
 Și zice, stai un pic, la cine ai fost? La ăsta.
 Ok, ai fost la opinie contrară?
 Bă, nu, că m-am dus la privat la cel mai ză motherfucker
 din o zaur din toată clădirea.
 Am plătit dublu sau triplu cât costă o consultație, că m-am
 dus la zăuan.
 Și mi-a zis, bine, dar știi că există opțiunea și de laser?
 Și zic, say what?
 Și zic, da, există opțiunea de laser.
 Nu te cred.
 Și zic, ce înseamnă laserul ăsta? E ca în Star Wars?
 Sau cum? Că mie când zici laser, frate, mă gândez la rec
lama aia.
 Și zic, nu, există o operație cu laser, non-invazivă,
 și zic, nu, nedureroasă, în care intri și pleci acasă în 1
 oră.
 Și o zic, n-ai cum.
 Și zic, la cine? La ăsta. Îmi dă numărul cuiva din Cluj,
 alt chirurg, mă duc,
 în ziua aia, în momentul ăla m-am programat,
 Și acum eram ce fac? Înprogramez operația asta, nu că plec
 în Bulgaria pe o săptămână,
 și eu de fapt vreau să fac intervenția înainte să ajung în
 Bulgaria ca să am timp de refacere.
 Are sens? Și eram presat de calendar.
 Și eu zic, acum ce fac? Unde mă duc?
 Și am văzut una păsta care era cu sengă de opinie, m-a
 programat,
 n-am sunat la operație să îmi programez, că am vrut să fac
 și asta, dar a zis, bă, îmi curc păla,
 și nu e ok, că dacă eu programez operația și mă retrag, din
 orice motiv,
 încur pe un alt pacient care ar putea să aibă nevoie de tim
pul acelui profesor
 și nu este etic, pentru mine nu este acceptabil. Și așa zic
, nu sun.
 Mi-asum eu că fac după aia când vin, aia e. Modulă ăsta,
 face ecografie, spune da.
 Dacă ai vera, nu știu cum, între 0 și 15 maxim,
 nu știu cum, nu știu să n-am limbajul specific,
 se poate aprinde la serpeste 15, nu-i recomandată-i direct
 operație, într-adevăr.
 Am uitat să vă spun că primul care mi-a zis de operație nu
 mi-a făcut ecografie.
 Deci doar s-a uitat la picior, a zis da, da, da, da, da, da
, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da
, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da
, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da
, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da
, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da
, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da, da
, da, da, da, da, da, da
 ca autorizez, fac închid chestii, exact ce face și operația
 numai că nu scot venă.
 Doar o chid, nu știu ce face el.
 Bine.
 Am fost acum o săptămână și un pic.
 Am stat o oră și un pic la el și am plecat.
 Și sunt binemercit, piciorul funcționează, sunt zvel, fac
 sport, n-am nicio treabă.
 Imediat omul ăla care m-a convins de operație,
 nu știu despre ce e vorba, dar dacă ar fi știut că există
 atenție în state să face
 pentru ce am avut eu, ceva la varice, se numeste.
 Doar operație cu laser. Deci în stată e deja, e exclusă
 operația. Adică e barbară.
 Pentru ei, tipul ăsta, cred, profesor, doctor, știa sau nu
 știa de alternativă? Știa, da sau nu?
 Știa.
 N-a scos un cuvânt despre asta fără să aibă niciun doper la
 mână.
 Aș putea să-l bănuiesc de intenții negative, aș de manipul
are, da sau nu?
 Înțelegi un debat și atunci a vins și vă spun, manipularea 
ține de intențe, nu de abilitate.
 Omul lor este un super chirurg, sunt convins că am auzit.
 Ești mecher.
 Dar e și un om de vânzări foarte bun în același timp.
 Pentru că ei, în funcție de anumite operații la privat, în
cațiază anumitea țară.
 E interesul pe interes. Dacă tot ai bani de privat, măcar
 să...
 Câția ne are? 60 și.
 De ce?
 Ce a făcut?
 Nu cred. Nu, nu. E un om extrem de deștept.
 Nu. Hai să nu facem presupunere. Uite, vezi ce facem noi
 acum, spre presupunere.
 Noi nu știm. A fost un exemplu personal. Eu nu știu dacă
 chiar a fost așa adevărat sau nu.
 A fost doar un uite, un rume gautu, știi? Deci, eu dacă-l v
ăd pe sat, îi mulțumesc pentru consultația.
 Chiar n-am nimic cu el. Doar capul meu s-a dus și mi-a zis,
 hmm, ok? Atât a tot.
 Ca exemplu, le adăm alte exemple de manipulare.
 Scrisul, copyrightingul, vânzările, medicina, psihologia. S
unt oameni care știu psihologie foarte bine și în cabine
 manipulează clientul.
 să îi țină două, 10 odințe, când de fapt am nevoie de 3.
 Unii, nu toți, calmați-vă.
 Preoții și așa mai departe. Media.
 În media, când prezinti un mass media, în orice fel de form
ă,
 de la România TV, la nu știu ce vreți voi,
 a televiziuni, încând știa adevărul și îl denatureze
 în mod intenționat, este manipulare?
 Am închiat subiect. Vrei să întreg ceva, vioretul,
 dacă țineminte bine, da? Microfonul vine, Andreea, acum și
 mergem mai departe,
 că vreau să vă zic ceva.
 Nu mai știu de unde am plecat.
 Ah, anxietate și gata, gata, gata.
 Dacă...
 În cazul inflexibilității...
 Așa.
 Nu-i prea tare?
 Nu, e ok.
 Partenerului...
 Da.
 ...faci raport ca și soluția.
 Da.
 Ce te faci...
 ...ca și soluție dacă inflexibiluiești tu?
 E o întrebare excelentă, Vioreta.
 Doar prin faptul că ai pus-a...
 Dar știi ce... care e sursa pentru opțiunea asta?
 Nevoia de certitudine.
 Adică, tu judeci în alp și negru pentru că asta îți dă cert
itudine și îți dă colană vertebrală.
 După care o iei în bot maxim.
 Ce o dai în bot?
 Așa, mă rog.
 Deci, care e soluția?
 Soluția este, în primul rând, ce ai făcut tu deja,
 și anume asumarea faptului că unor e posibil ca tu să fii
 cel inflexibil.
 Tu ai inflexibilă?
 Nu, uneori.
 Ai să fim...
 Aprețiez mult, te iubesc mult pentru asta, sincer, e excel
entă abordarea și unghiul.
 Și doar prin faptul că-ți pui întrebarea asta, tu ești deja
 mai puțin inflexibilă.
 Nu mi-a punut, mi-a băgat-o cineva pe gât, o perioadă...
 Într-un mod complet inflexibil, nu?
 O perioadă am ținut-o la distanță și mi se părea că nu mai
 îmi respect factura dacă aș opta pentru griuri.
 Care mai sunt eu dacă mă schimb după griuri?
 După griuri, da.
 Pe urmă am început să-i dau dreptate, dar sunt încă la dist
anță.
 Fași ceva ca să îți dau și o soluție mai concretă.
 În primul rând îți mulțumesc pentru împărtășirea asta super
 vulnerabilă, pentru că sunt ca tine.
 Am fost ca tine, Vireta.
 De, da drumul la microfon, te rog, la Galben.
 M-așa întajat, a zis că dacă nu iau la Master, mai mă umor.
 Ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha,
 ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha,
 ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha,
 ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha,
 ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha,
 ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha, ha,
 De, da drumul la microfon, te rog, la galben.
 M-așa întajat, a zis că dacă nu iau la Master, mai mă umor.
 Verde, am primul rând mulțumesc pentru că îmi părteșează at
ât de curajoase și vânerabile,
 pentru că, la modul cel mai sincer, am fost ca tine și sunt
 uneori.
 Ce a funcționat la mine, și nu glumesc, ce a funcționat la
 mine este ceva ce v-am spus în modul numărul 1,
 sper, dacă nu mă repet acum cu drag, dacă n-am spus să o z
ic acum,
 Sunt o zic acum.
 Și anume, înainte să schimbi ceva, observă.
 Înainte să faci orice schimbare în viața ta, inclusiv de
 calitatea ta, pe care să-ți o recunoști,
 înainte să spui cum fac să fiu mai puțin rigid, observă-te
 când ești rigid, fără să schimbi nimic.
 Chiar în timp ce vorbești cu persoana, observă întâi, bă,
 eu acum sunt cam rigid, da? Ok, notat.
 Vorbesc mai încolo despre... Caud mai încolo de ce sunt
 rigid, dar notez că sunt rigid, momentan.
 Primul pas în care tu doar observi că ești cumva
 pe care tu vrei să-l schimbi, dar doar observi la început,
 cu cât mai mult observi, dacă îl faci acest pas, cu cât mai
 mult observi, cu atât mai ușor zi va fi să-l schimbi.
 Are sens?
 Nu avem cum să schimbăm ceva ce nu observăm mai întâi
 și nu acceptăm
 că ni se întâmplă.
 Știți care e primul pas în orice schimbare?
 Unul, ignoranța. Nici nu știi că ai această provocare sau
 situație de schimbat.
 Prima, ignoranța. E noapte. Nici nu știi că ai ceva de fă
cut.
 Al doilea pas e negarea.
 Nu eu, celălalt.
 Nu e chiar așa.
 Hai că nu tot timpul. Și apare negarea.
 Și al treilea pas este acceptarea că e posibil că ai o să
... Are sens?
 Cu cât mai mult observi întâi ce vrei să schimbi, cu atât
 mai mult sart etapa de negare.
 Mai repede.
 Spuneam-mă, uneori sunt așa, uneori nu sunt așa.
 Din punctul meu de vedere ce mi-ai împărtășit-o acum, arată
 că tu ai trecut de etapa asta
 și ești chiar aproape de adepășit, dacă nu ai făcut-o deja,
 și etapa de acceptare la tine că uneori ești așa.
 Și atunci, următoarea etapă, deja din nou v-am spus la mod
ul 1, dacă mă punem într-o strategie,
 este de a-ți contrazice tiparul.
 ceea ce tu ai făcut deja... Eu te-am văzut la modul 1, în
 prima seară, știu, ancora.
 Și te văd acum. Personal, dacă îmi permiti, ești cu tot o
 altă persoană.
 La nivel de comportament, atitudine și energie pe care o
 transmiti în jurul tău, ești complet o altă persoană.
 Ceea ce e un feedback pentru tine la nivel de bravou.
 Ai făcut ceva la nivel de atitudine în trei module ce mulți
 oameni nu fac în 5 ani de terapie.
 Doar că îți pui niște întrebări și că accepti că uneori e
 posibil să te înșeli
 Și că uneori cetitudinea ta este nevoia ta emoțională care
 te bagă în conflict.
 Și că am auzit că nu-ți mai displace atât de tare muzica no
astră.
 Și că te întreba ai retoric ce mi-ați făcut de...
 Nu mai nervează atât de tare muzica noastră.
 Arată o rată foarte mare și un progres extranar de rapid a
 hărții tale mentale.
 Ajunge la tine.
 Are sens?
 Adică, Violeta, deja faci ceea ce tu mă întrebi pe mine cum
 să faci.
 Deja faci, o faci excelent.
 Applaus pentru Violeta, va rog.
 Bravo!
 Bravo, bravo, bravo!
 Continuai sa faci ce faci deja, asta e tot ce poti sa spun,
 si ti-o spun la modul cel mai sincer. Continuai sa faci ce
 faci deja, ca esti
 unul dintre cei care progreseze extrem de rapid,
 tocmai in baza flexibilitatii nou descoperite.
 Bravo! Si n-am auzit-o doar eu, n-am spus si colegi,
 ca eu n-am fost la modul 2, adica mi s-a vorbit foarte frum
os despre tine, nu glumesc.
 Și nu numai.
 Revenim. Unde eram?
 Anxietate, frică, teamă de viitor.
 Și de eșec.
 Vă dau rețeta mea. Am mai vorbit despre ea în online.
 Are două cuvinte. E una cognitivă.
 Adică nu e cu himnoză și cu magie.
 E cognitivă.
 Dar cumva e atât de chirurgicală
 încât nu prea poți să te ascunzi.
 Metoda e a mea. Adică a mea.
 E traducerea mea ceva ce eu am înțeles pe compropriu.
 Deci nu pot să spun citește cartea aia.
 Nu știu.
 Se numește metoda și ce?
 Metoda și ce?
 Ce presupune metoda și ce?
 Gândește-te la schimbarea pe care vrei să o faci,
 la decizia pe care ai luat-o deja și nu știi să-ți asumi,
 sau ți-e frică să-ți asumi,
 la decizia pe care vrei să o iei și încă n-ai luat-o.
 Nu mă privește cum mă formulez.
 într-un domeniul sau pe o tema importantă pentru tine.
 De cele mai multe ori vei simți o senzatie de anxietate și
 încordare,
 pentru că nu știi în ce direcție poate să mergă viitorul.
 Da sau nu?
 E natural.
 Primul rând, când vorbim despre frică, anxietate,
 teamă, cum vrei tu să-i spui,
 este în realitatea aceeași emoție nuanțe diferite.
 E tot frică.
 Atacul de panică e tot frică.
 Anxietatea e tot frică,
 tot frică, neliniștea e tot frică, în nuanțe și în intens
itate diferită.
 Atâta tot. Ok?
 Orice emoție, vă reamintez modul 2, are doar două valențe.
 Nu există emoții pozitive și negative.
 V-ați zis, Marius, da?
 Există doar emoții...
 productive sau neproductive în funcție de context.
 Productive sau neproductive în funcție de context.
 Uneori,
 emoțiile care nu-mi plac,
 sunt productive și valoroase într-un context.
 Cui îi place furia?
 2-3 sociopații, ok, în regulă.
 Glumesc.
 Cui îi place tristetea?
 Doar 2.
 Iulian și Cunca, bun.
 Cui îi place...
 Frica.
 Mmh, ok.
 Toate aceste emoții, cărora celorlalți nu le plac, sunt în
 realitate productive în context împotrivit.
 Tristeția este cea care scoate la suprafață unele din cele
 mai frumoase opera de artă, pictură, romane, poezii sau câ
ntece, da sau nu.
 Doina noastră strămoșească n-a fost scrisă pe senzație de
 să moră deoși o jumătate de mei.
 Trăiască familia mea, ce bine mi-e.
 Nu simți putere personală când ascultiți o doină, da sau nu
?
 Cel care a inventat sau a scris sau a adus la, nu știu,
 atenția neamului nostru strămoșesc, doina,
 sau cei care au compus sau compun sau o canta, inclusiv cei
 care o asculta, simt tristete profunda.
 Da sau nu?
 Si totusi ne place sa o ascultam.
 Pentru ca de cele multe ori ne place sa ascultam si ne
 vulnerabilizeaza si ne atinge, daca vrei,
 pentru ca ne aduce aminte de tristetea necantata din noi in
 sinere.
 Tristeția este o emoție naturală, extrem de valoroasă, în
 contextul potrivit,
 și cu cât învățăm să o exprimăm și să o simțim, plenar,
 contextul potrivit,
 cu atât sufletul nostru se va învăgăți, va crește, va evol
ua și se va maturiza.
 Legat de tristeție, vă mai zic un lucru. Cred că v-i l-a z
is și Marius, dacă nu, eu de la el îl știu.
 E un cita celebru al unui poet oriental, bănuit de ilumin
are, este unul din cei mai apreciați poeti orientali,
 care au tăit acum mult, mult timp, se numește Cahlil Gibran
.
 Și într-unul din poemele lui este un vers, un verset, nu mă
 pricep la numele exact, care
 zice ceva de genul, cu cât permit și las ca tristetia să sa
pe în mine, cu atât mai multă
 fericire va încăpea.
 Ia gândiți-vă un pic.
 Dându-ne voie să ne trăim tristetia, contextual potrivit,
 atunci când e momentul, când pot
 Când am spațiu, când sunt singur, ideal.
 Și dacă nu sunt singur, când sunt conținut de cineva care ș
tie să mă...
 Mă conțină fără să mă judece, fără să mă întrebe, fără să-
mi zică nimic, doar să mă privească și să-mi zic că te văd,
 te simt, sunt aici,
 Nu ai nevoie să faci nimic, ești bine oricum. De obicei t
erapeutul.
 Ideal, părintele pentru copii.
 Și într-un caz fantasmagoric, partenerul de cuplu.
 Serios. La modul ideal, utopic,
 Noi ca parteneri de cupra trebuie sa stim sa avem abilitate
a sa ne antrenam noi, voi, noi toti, de aici, nu cei de ac
asa, noi de aici.
 Sa putem sa continem emotiile unei persoane de care zicem
 ca ne-e drag atunci cand nu sunt cele care-mi convin mie.
 Ei nu sunt aici, noi suntem.
 Cine are responsabilitatea in relatia atunci? Noi. Are sens
? Absolut.
 Și revin. Cu cât mai mult îmi dau voie să simt anumite emoț
ii, cu atât mai bine și mai mult îmi voi simți pregant toate
 emoțiile.
 Cu cât mai mult îmi dau voie să simt pe cele care nu-mi
 plac, cu atât mai intens le voi simți și pe cele care-mi
 plac, care vor veni la rând negreșit.
 Cu cât mai mult mă disociez de emoțiile care nu-mi plac.
 Și, a orma, cumpărături, sex, jocuri de noroc, Netflix. Sex
. Sex pe Netflix.
 Ați văzut că au părul mai nou acum?
 Mulți show-uri în jurul... da?
 Și vă dau una care e extrem de acceptabilă social.
 Dezvoltarea personală.
 De ce să stai eu acasă cu emoțiile mele de anxietate, de
 neliniște și tristete că viața mea să duce într-o edicție
 care e un convivri?
 Mai bine în modul la un curs de dezvoltare personală
 ca să nu am timp să simt ce am nevoie de fapt să simt.
 Și este o metodă foarte întâlnită în societatea asta în
 2024 de anestezie.
 acceptabil, social, admirabilă chiar.
 Bă, dacă duci în fiecare săptămână la un curs diferit,
 ai anestezie, nu evoluție.
 Cum? Sau?
 Sau dacă... nu, că o carte ai diferit un pic,
 o carte ești tu în esența ta acas.
 Ok, dar înțeleg punctul de vedere.
 Hai să revenim.
 Vă zicem de anxietate și de frică.
 Este util să simțim anxietate pentru că anxietatea
 ne face să ne conectăm la scenariul viitor care poate să me
argă prost.
 E bine sau nu e bine să anticipești ce face poate să meargă
 prost?
 E bine dacă intenția mea e să-mi fac un plan de backup la
 nivelul de dacă se întâmplă asta, fac asta, să numește
 management al riscului, dragilor.
 Risk management, asta înseamnă, anticipești ce poate să me
argă prost și-mi fac un plan anterior că dacă merge prost,
 fac asta.
 Nu merge asta, fac asta.
 Știi ce? Anxietatea de-a făcut să faci, să anticipezi.
 Dacă tu ești bohem.
 Sau ești credincios.
 Neecologic, o să vezi de la ce mă refer.
 Știi ce înseamnă credincios, neecologic, atunci când îți
 setezi un obiectiv,
 o să vorbim de obiective și cred că din sara și în mâine?
 Evita reuși responsabilități de fiat în cum.
 Cum fac cei care nu au plan, strategie,
 dar știu ei că o să meargă.
 Curajul în patru pași, îl știți până la?
 Pasul 1.
 Pasul 2, pasul 3, pasul 4, văd eu ce a fi!
 Cu Dumnezeu înainte!
 Bă, nu-i intelept!
 E bine să lași un pic și lui, știi?
 Sau ei!
 Că mie îmi place să cred că e o Dumnezeea, nu e un Dumnezeu
.
 De ce e misogenismul ăsta în religie? Nu știu, nu înțeleg.
 Serios, nu glumesc!
 Eu fac pe atât întreabă de multuri, pe discuții cu oameni
 care îmi zic de Dumnezeu.
 Zic, ok, dar credința mea este că e o Dumnezeea.
 Și nu glumesc!
 Și de ce? Păi gândește-o un pic, cine naște în lumea asta?
 Femeia. De ce ne raportă la tată atunci?
 Nu e în power pose.
 Înțelegeți unde bat? Bine, eu fac pe-ată linițărat,
 că chiar cred, am eu convingirea mea personală.
 Și e un număr pe care vreau să recoman pentru cei care vre
au să vă distrați pe stand-up alu' Vio Dragu,
 Viorel Dragu, despre Dumnezeia. E doamne ferește, e del
icios, cu sughițuri rezi.
 E un nume făcut la stand-up revolution acum vreun an sau do
i, nu mai știu.
 Viorel Dragu este din punctul unilor unii cei mai mișto
 comedieni din România cu Teo, cu Costel, cu un film.
 Eu consum foarte multe, foarte mult umor stand-up-ul, îmi
 place foarte mult și odată de mult am vrut să intr în lumea
 lor,
 când nu e exclus, și să-ți fascina de ceea ce fac ei.
 Revenind.
 Anxietatea, furia, tristețea, frica.
 Sunt emoții productive în contextul productiv care te pot
 crește și cizela în interiorul tău dacă îți dai voie să le
 simți.
 Cu cât mai multe emoții tu nu simți, cu atât mai anestezia
ți și disociat ești.
 Este inclusiv un diagnostic clinic.
 Disocierea este inclusivul...
 Cine e psiholog, psioterapiu clinician, chestiunea ceva
 asta?
 Da sau nu? Este sau nu?
 Disocierea cognitivă.
 Ok, mersi.
 Deci, este inclusiv diagnostic în DSM.
 În DSM este un manual în care îți arată în câte feluri po
ate să fii greșit la cap,
 care crește în fiecare an. Mă înșel?
 În fiecare an apar formulări noi în care să spună cum poate
 să fie defect.
 Nu intru acolo.
 Unele sunt foarte bune, altele sunt exagerări din punct de
 vedere, dar eu nu sunt specialitate, nici nu mă interesează
 psihologia clinică.
 Revin.
 Tehnica ca și ce?
 Anticipește poate să meargă prost,
 ideal și preferabil înscris,
 de ce?
 Ca să ies din capul meu.
 Pentru că în capul meu,
 Totul poate să meargă prost!
 Bă, da sau nu?
 Când sunt în capul meu, sunt extrem de creativ la ce poate
 să meargă prost.
 Că vici, da stai să vezi, da dacă, da dacă, da dacă, da d
acă...
 Bă, da, dacă îl pui pe foaie, sau vorbești cu cineva,
 ați pățit în timp ce vorbești cu cineva despre ceva ce ți-i
 țin să pare extrem de clar în capul tău, să îți dai seama
 că tu nu mai crezi?
 Și că, bă, dar ce prostie era până s-o zic? Da sau nu?
 Deci de aia, vă rog, înscris, anticipat și-a poat să meargă
 prost, înscris, cu lux de amănunte cât mai posibil,
 după care, următoarea întrebare este, și dacă se întâmplă
 asta?
 Mor?
 Exagerez? Intenționat.
 Se strășește lumea?
 Iați și fonat. Stai un pic.
 E ceva peste care nu pot să trec?
 Este insur montabil?
 E capăt de linie în orice sens?
 Sau toate astea sunt doar o posibilitate?
 La partena discuției noastre în interioră, da?
 Posibil, probabil.
 Sau toate astea sunt doar o posibilitate?
 Cu cât mai rapid, mai bine, mai complet, mai plenar, pot să
 te împaci emoțional cu faptul că e posibil să meargă ceva
 prost.
 Și tu să simți că vrei să o faci oricum, cu atât mai mult
 te-ai liberat de scenariul care te angstie ta.
 Inclusiv de moarte.
 Eu asta am învățat-o la socrate.
 Vreți să vă dezvoltăm un pic?
 Dar stați un pic, vreau să termin asta cu anxia.
 Tatea că mei că deschid al subiect și asta de obicei e...
 Sau-l vorbim după masă.
 Că vreau să vă zic ce am învățat-o despre moarte de la soc
rate.
 Și nu glumesc.
 În momentul în care tu detaliiezi cum poate să meargă ceva
 prost
 și îți subliniezi sunt toate astea posibile?
 Sau probabilă?
 Dacă sunt probabilă,
 Te adaptezi cu plan de rezervă. Dacă sunt posibile, te împ
aci cu posibilitatea pentru că în universul ăsta totu-i pos
ibil.
 Mă are sens?
 Și când zici, hai să luăm un exemplu concret.
 Public speaking.
 Aș vrea să ies în public, să țin un curs, să țin un speech,
 să zic ceva, să fac un live pe Facebook, orice înseamnă
 public speaking.
 Și mi-e frică să fac asta, anxietya de să fac asta. Cine ar
 avea anxietya de să fac asta, mâna sus?
 Deci, uitați-vă în jur, suntem oameni, da? Nu e nimeni imun
.
 Vă recunosc sincer că inclusiv eu, care fac de 10 ani asta,
 aproape de fiecare dată, în special cu publicurile noi,
 aproape permanent, simt anxietate de scenă.
 E umană.
 Când vine vorba de emoții, vă mai zic ceva, provocarea nu
 este să nu le simți.
 Provocarea e să le menegeriezi și să le folosești ca și
 combustibil pentru comportamentul tău.
 Nu să le reprimi, nu să le anesteziez, nu să le bei, nu să
 bii un pic de curaj.
 Curajul vine pentru că e acolo, la subsol, nu pentru că nu
 l-ai.
 Sau bei un jack cu curaj.
 Rău, și un jack cu apă, nu cu curaj.
 Cu gheață, nu cu curaj, un pic.
 Revin.
 Să vorbim de public speaking.
 Ce poate se meargă prost?
 Să mă nec coaching, să ui ce vreau să spun,
 să mă critice cineva, să mă bâlbâi,
 sau să nu mă aplaude, să s-audă greiri.
 Bă, este worst case scenario?
 Chiar dacă se întâmplă asta, voi supraviețui?
 Cel mai probabil da, corect?
 În ciuda faptului că aș putea să trec prin așa ceva,
 Sunteti de acord cu mine că totuși, cu mentalitatea potri
vită,
 adică ceea pe care existăm aici,
 eu pot să o recadrez și să spun că am o experiență în plus
 și că am învățat ceva din ea care, la a doua mea prezență
 în public,
 ar putea să-mi dea ceva util și să fac ceva diferit? Da sau
 nu?
 Deci, prin urmare, nu e capăt de linie, corect?
 Notați-vă, țineți minte, memorați, whatever the fuck, cum v
reți voi.
 În... tatuați-vă!
 În momentul în care reușesc să mă împac cu cel mai negru
 scenariu posibil
 și să simt că vreau să o fac oricum
 în acel moment sunt un om puternic.
 Pentru că anticipește ce-i mai rău și deci să o fac oricum.
 Ăla-i curajul.
 Asumarea celui mai negru scenariu din mintea mea
 Mă face să analizez inclusiv cât de mult îmi doresc să fac
 ceea ce spun că vreau să fac.
 Pentru că dacă frica de ceea ce poate să se întâmple rău e
 mai mare decât dorința de a face acel lucru, înseamnă că ob
iectivul meu nu este potrivit.
 Și te elibera și te spui, băi, de fapt nu vreau să fac asta
. Risk-ul e prea mare.
 Și e corect, uneori risk-ul e prea mare în raport cu miza
 și cu beneficiu.
 Și uneori e perfect ok să spui, nu vreau să fac asta.
 Dar brusc ai claritate și putere de decizie, în loc de ans
ietate și confuzie. Are sens diferența.
 Când ajungi în punctul în care emoția de frică, ansietate
 sau nu știu, ce poți antecepezi că merge rău,
 sunt mai mari decât ceea ce tu spui ca vrei sa faci, adica
 ca beneficiii, ma refer, nu ti-ai ales bine obiectivul.
 Sau, e un alt feedback vorbind maine, nu ai suficiente
 resurse pentru management-ul acelui posibil esec.
 Si brusc obiectivul devine ce?
 Gasirea de resurse ca sa poti sa fac fata unui posibil esec
.
 Are sens.
 Și asta deja este gândire strategică, 100%
 If then, cum era cine a făcut programare veche, nu știu d
acă mai practic acum,
 mi-am fost aliciorul de informatică, culmea, n-am prins nim
ic de acolo decât asta.
 Și era programare în Pascal atunci.
 Fox, Pascal și C++, dacă ți-mi ține minte bine, nu înțelege
am nimic.
 Dar făceam 5 ore de info pe săptămână, la care efectiv,
 evident, ci-l leam.
 Că nu, eu eram mai boiem așa, citeam, mă duceam, învățam,
 nu am avut nicio treabă.
 Dar am ținut asta. If then and if then.
 Adică, then cum? Else. Then else.
 Dacă atunci, atunci altceva.
 Mă, are sens, pentru mine, eu glumesc acum, dar e o metafor
ă, e o comparație, nu e metaforă, extrem de eficientă.
 Dacă ceva nu funcționează, fă altceva, vine de pe uși și sp
une 20 de ani mai târziu.
 Când vine vorba de anxietatea pe care o simtim legat de pos
ibil rezultatea al Eșecului,
 îl simtim pentru că în realitate n-am investigat și nu ne-
am împăcat cu acel rezultat posibil.
 În primul rând nu facem diferența între posibil și probabil
, când vine vorba de Eșec,
 și nu numai că nu facem diferența asta, nici măcar nu ne-am
 împăcat cu posibilul Eșec.
 Când te împaci și spui, bă, e posibil să greșesc, da.
 Aș supravețui, probabil că da. Dacă riscul e moartea, ceva
 nu faci bine.
 Adică e miza prea mare, o rapor cu probabilul beneficiu.
 De-așa, și aici, atenție,
 și aici e posibil să fie discutabil, dar nu vreau să intru
 acolo acum.
 E posibil și aici să fie discutabil.
 Uneori, unii oameni acceptă că moartea este posibil.
 Soldații,
 polițiștii, mă refer la intervenții speciale și care au
 contact cu
 luptătorii de arte marțiale.
 Posibilul rezultat poate să fie moartea, da sau nu?
 Și totuși pentru ei este un obiectiv care este good enough,
 important pentru ei, le aduce ceva și îl acceptă.
 Nu se gândesc că lasă-mă că bine mi se întâmplă.
 Sporturi extreme. Cum?
 Astronauții. Bravo, foarte bun exemplu. Astronauții.
 Piloții. Excelent, bravo. Și totuși se împacă, vă garantez,
 că s-au împăcat sau gestionează, au resurse să gestioneze
 acest worst-case scenario.
 Întrebarea pentru voi.
 În direcțiile în care mi-e cel mai important să acționez în
 viața mea
 și unde am anxietate și teamă de eșec,
 m-am împăcat cu consecințiile posibile?
 Și să simt că vreau să o fac totuși în continuare?
 Pentru că cel mai probabil nu.
 Și tema ta de casă până mâine, în seara asta, durează 5
 minute acum în pauză când vrei tu.
 Este să-ți răspunzi în direcțiile în care e cel mai
 important pentru tine să faci o schimbare,
 Cum te-am rugat și am notat mai devreme, care sunt consecin
țele posibile versus probable?
 Care e worst case scenario care poate să se întâmple?
 Sub nicio formă n-aj vrea, dar e posibil.
 Și dacă pot în orice formă să mă împac cu acest worst case
 scenario un raport cu beneficiul
 pe care eu îl urmăresc prin această activitate, acțiune și
 schimbare.
 Pentru că dacă beneficiul depășește ideal cu mult, worst
 case scenario e bine, ai un obiectiv corect setat.
 Că îți dau un exemplu. Personal tot de public speaking. Ac
um foarte mulți ani am fost la un curs de public speaking cu
 care cumva mi-am și început cariera.
 Deși nu cu ala, dar a fost și este o resurță foarte mare
 pentru mine ca experiență. Mi-e dragă tare.
 Un curs de public speaking de trei zile, patru zile, ha-ba-
ra, la finalul cărui curs testul și absolvirea era în fața
 unui public.
 Ca nu? Daca facem curs de public speaking ar trebui sa...
 Pui in practica public speaking-ul. Eu nu inteleg cursurile
 de public speaking pe net.
 Sau cursuri de public speaking fara posibilitatea de a test
a si a juca si a lua un match in picioare.
 Nu, eu nu ne inteleg. Parerea mea.
 Conferinta era... nu mai stiu... 300 de persoane.
 Adica nu 15. 300.
 La acel curs...
 Eu am fost singurul om din tot cursul care nu stia ce suf
let o sa zica cand ia microfonul.
 Nu inteleg de ce, asa functionez eu, daca repet ceva, ceea
 ce tu ai auzit deja si stii ce urmeaza sa spun, iar eu n-am
 element de surpriza sau de improvizatie, eu par, asa s-aude
, se simte, mecanic, ina, inutentic si incongurent.
 Nu inteleg de ce.
 În timpul acelui curs, ne-a provocat ghidul trainer-ul să
 ia fiecare să-și aleagă subiectul.
 Pentru prima oară, gen la începutul cursului, dintr-un n
iste trei văd tehnici,
 și la doua zi ne spune ok, acum decidem despre ce o să vor
biți.
 Gata, decidem despre ce vorbiți. Și îmi vine și mie o idee.
 Thema? Du-te-ai dreacu'. Era pfff.
 Și e reală.
 Cum în 2008, la summitul NATO din București,
 Am petrecut câteva momente cu președintele americii, președ
intele României și socia lui.
 E reală faza. O să vă zic altă dată, este foarte reală. V-
am mai spus-o pe net, cred.
 O să vă zic, vă promită altă dată. Vreau să vă imit, acum
 nu-i contest, o să vreau să dau un exemplu.
 Deci tema era du-te-n gât. Corec sau nu? Deci tema era fr
ate-mele, vreau să au ce vezi să spui.
 Nu ai răzabă cum pachetez frumos. O zic odată în fața coleg
ilor mei, o zic odată, ăștia toți erau
 E in gatul ma, te idei.
 Plingeau sa auda mai repede ceva sa spun.
 Si eu cream suspans, si ma jucam.
 A trecut momentul, aplauze, bravo frate!
 Sau pasta s-o zici, duta frate, ba, buna rau!
 Si vine ghidul si-mi spune, ia mai zi-o o data, dar uite, f
ai schimbarea aici si aici si fai asta altfel.
 Si eu, muolez, zic, gata frate.
 Si o zic din nou.
 Si din nou, in fata acelasi colegi, da?
 Zic aceeasi poveste, aproape in acelasi stil, credeam eu.
 Și toți mi-au zis, fă, ceva nu-i bine.
 Ai zis-o diferit, ai zis-o încordată, ai zis-o crispată, ai
 zis-o mecanică, ai zis-o nu știu ce se întâmplă.
 Fast forward.
 Nu vreau să spun de ce. Nu-i despre public speaking.
 Și îmi spune Ghidru și zice, ok, tu aparent nu poți să ții
 un scenariu pe care îl ai în minte în fața unor oameni care
 știu scenariu,
 sau aparent dacă tu știi că trebuie să ții un fi roșu cu
 punct și virgule, te încordești și te înxetezi. Că așa e.
 Așa e. Dacă știu ce o să zic înainte, devin fals.
 Eu am nevoie să fiu liber, să mă iau după întrebări, exempl
u, să jonglez, să...
 Știu unde vreau să ajung.
 Dar îmi place să fie libertate din mișcare.
 Și zic, ok, bine. Și îmi spune,
 tu o să fii singurul, care când ia microfonul, nu vreau să
 știu despre ce o să vorbești.
 Și eu eram hâț,
 Gionuțule, ce ai zis, nu?
 Și așa a fost. Toți colegii mei vorbeau,
 repetau scenariul, le ieșea impecabil cu scenă,
 cu gestică,
 cu pauză,
 Și Hori a nimic, eu nu lucram la partea aia, de altceva.
 Fast forward, vine ziua de examen.
 Nu știam nici când o să fiu, al câtele o să fiu.
 Abar n-aveam.
 Așa m-am ales eu, că m-am întrebat, vrei să știu al câtele
 așa?
 Zic nu.
 Un, doi, trei, patru, cinci, al șasele sau al șaptele, nu
 mai știu, că mi-am dat seama de cum m-a formulat.
 Deci următoarea persoană care o zic în fața voastră e atât
 de arrogantă,
 încât nici măcar nouă n-a vrut să ne zică despre ce o să
 vorbească.
 Și eu zică, hă?
 Deja mă ridicată pe scaun, de-aia m-așa.
 Horia Raduș. Toată lumea, bă, ești prost, Horia, plauze.
 Căcat, n-a aplaudat nimeni, nu știa nimeni.
 Am vrut să vă păcălesc un pic. Am luat microfunul și...
 Și știi ce am făcut? De-aia vreau să mă zic povestea asta.
 În primele secunde,
 Am exprimat ceea ce simteam de fapt in realitate, nu ce s-
asceptau ei sa exprim.
 Si i-am intrebat si am filmat in sensul asta,
 cine in momentul asta ma invidiaza?
 Si va rog sa ridicazi mana sus.
 Si au ridica cativa mana si zic, mincinosilor.
 Si ce e asta?
 Pattern Interrupt, da?
 E ok, e ok, e Pattern Interrupt.
 Nu stiam inca, i-l faceam inconstient.
 Si asa cum adica?
 Pai zic, eu sunt in fata voastra si imi drade e gladiolile
 si iti vaii pe oamena si imi vine sa ma...
 ...pa mine,
 si voi spuneti ca ma invidiaati,
 Toți au a-a, da, așa e, nu știu ce.
 Și ziând înțântă în fața voastră, acum, ca să vorbesc des
pre ceva ce m-a paralizat toată viața mea și al nume frică.
 Bă, și am vorbit câteva momente, câteva minute, despre fric
ă, despre ce simțeam în momentul ăla în fața lor.
 Și mi-am dat voie să fac asta în timp ce trăiam ce.
 Frică. Ajung la voie.
 Și făcând asta, am câștigat publicul și audiența, am fost
 într-un rub de două ori de aplauze,
 La final au venit câțiva să vorbeasă cu mine, să mă întrebe
 de unde cu cine lucrești, ce fac, cu unde, cu ce mă mai
 ocup, ce cursul țin.
 Și orăna m-am început.
 Care e secretul?
 Cum?
 Trăirea autentică a emoției și neîncercarea să o suprim.
 M-am dus în fața lor, mulțumesc că am văzut, și mi-am dat
 voie și am explicat și am exprimat ceea ce simțeam fără să
 încerc să par al fel de cât eram.
 Autenticitatea contextual potrivită, că și aici e de disc
uta și o să discutăm poate după pauză,
 autenticitatea contextual potrivită va aduce mai multă valo
are încredere și autoritate în fața altora
 decât masca care vrea să arăte ceva ce tu nu ești.
 Și controlul emoților și vreau să arăt că sunt, nu, ca hint
 vă zic.
 Nu știu, poate o să facem anul viitor și noi ne gândim să
 facem o experiență de public speaking
 Anul ăsta, la final de an, o să facem o tabără pe TOT,
 Training of Trainers, în care eu cu Mareu și încă câțiva
 invitați foarte buni,
 o să dăm aproape tot ce putem să dăm în patru-cinci zile câ
t durează, despre ce știi noi să facem, adică public
 speaking, împachetare, ofertă, livrare, creare de comunită
ți și de triburi.
 Anul viitor negand, facem unul centrat pe public speaking.
 Dar vă dau numai un singur hint.
 Cu cât mai mult arăți că tu simți emoții, cu atât mai multe
 emoții va simți publicul tău.
 Și fără să o faci într-un mod ostentativ, pentru că știi că
 asta e o tehnică, pentru că acum se plânge în podcasturi.
 Vulnerabilitate, lacrări, împărtășiri... e bine, mă bucură
 trendul.
 Dar e și un pic fals.
 Dar unii e un pic multă incongurență.
 Dar nu vreau să intru acolo.
 Făi pă cei din fața ta să simtă emoția pe care o simți tu
 și îți garantez că vor fi mult mai rapid și mai atenți la t
ine în raport cu tine.
 Revenim la anxietate.
 Eu mi-am acceptat anxietatea și este ceea ce din nou vreau
 să vă transmis și voi.
 Anxietatea este garantată în majoritatea situații în care
 voi veți face ceva nou.
 Oricel lucru nou pentru subconscientul tău va declanșa te
ama de moarte pentru că pentru subconscientul tău diferitul
 și nefamiliarul înseamnă pericol.
 Este uman să fie așa, nu va fi niciodată altfel, dacă aștep
 să streacă ca să te apuci, te mint singur.
 Și nu știi ceea ce ți-am zis-o acum.
 Acceptă-ți axietatea și fă oricum.
 Și ce dacă simt axietat? Și ce dacă simt frică? Și ce dacă
 o să mă bulbâi?
 Eu când mă bulbâi am inclusiv, asta mă vădat în timp, când
 mă bulbâi am replică la dacă mă bulbâi ce zic.
 Și am pățit de câteva ori interviuri. Și vreau să vă spun,
 bă, ce limbă nouă am inventat, aiși prost.
 Și merg mai departe. Ce-i asta?
 Aut o ironie. Dacă eu arăt că sunt conștient de ceea ce am
 făcut pro și râd eu singur de mine,
 mai are cum să râdă altcineva de mine dacă eu am furat
 start-ul? Mai are sens?
 Are cum, dar nu are cum să mă afecteze. Adică arăt cam atât
 de mult încredere de mine, încât poți să zici de multe ori
 ce am făcut eu în prima seală.
 Cu voi, vinerea in modul 1. Ce meserie am eu? Instalator,
 bucătar, ha ha ha. Are sens?
 Dar când fac asta, arăt că n-ai cum să mă atingi.
 Dar din nou, se antrenează.
 Revenind, tehnica și ce este una din cele mai eficiente te
hnici pe care eu le cunosc,
 de dezactivare inclusiv a atacurilor de panic.
 Am lucrat cu cineva pe un cas sever,
 sever, care mi-a devenit prietenă ulterior,
 și e și parte din echipă, dar nu o să dau numele ei,
 că nu am acord, am acord, dar nu vreau eu să o expun.
 S-a vindecat și se pregătea de controlul anual.
 Doar anticiparea rezultatului care poate să fie în defavo
area lui pe ea,
 se pregătea de control anual și se pregătea de control an
ual.
 pentru ca se face control la 6 luni, nu stiu cum,
 si se pregatau de control la unul.
 Si doar anticiparea rezultatului care poate sa fie in def
avoarea lui,
 pe ea o baga in atac de panica,
 ceea ce este de...
 ...inteles, trecuse printr-un proces deja.
 Adica, pfff, fostease intense emotional.
 Si m-a sunat...
 ...intr-o seara, stiu ca ea nu suna decat daca-i bai, rar,
 adica cand aveam si vreo 5 beri cu o terasa in centru Cluj-
ului cu un prieten.
 Adica nu eram contextual potrivit sa port o discutie spre
 fobii.
 Dar pentru că știam că este intensă, i-am spus, uite, eu
 sunt la terasă, am băut 5 beri,
 zic să știi că dacă fac sau zic ceva nepotrivit, nu e inten
ția mea, dar ai tot sprijinul meu, pentru că mă e prietenă
 dragă.
 În 5 minute, 7-8 minute se redusese nivelul de anxietate,
 care era de panică, la 7 sau la 6.
 Pentru că am folosit-o pe asta cu și ce, inclusiv pe asta.
 Și m-am dus până la momentul și zic, și ce dacă se întâmple
? Păi, se confirmă diagnostic.
 Ok, hai să vedem. Și dacă se întâmplă asta, s-ar putea să
 luăm să mai vindece.
 Înțeleg, știu, deci atenție, empatie, compasiție, raport,
 nu cu bocanci.
 Eu acum vorbesc repede că n-am timp, dar a durat un pic pân
ă...
 Adică nu așa vorbeam cu ea, că n-am timp să vă explic cum
 am vorbit cu ea.
 Și mi-am zis ok, hai să luăm în calcul, worst case scenario
.
 Știu că ți este inconfortabil și înțeleg foarte mult.
 Am avut și o situație, că e reală, am avut și o situație în
 viața mea, în familia mea, pe cineva bun al de canțe care s
-a și dus din păcate, pe partea ale altul.
 Hai să vedem ce se întâmplă.
 Păi rămân singură, înțeleg.
 Și care e cea mai mare atema ta legat de faptul că rămâi
 singură?
 Să-ți ok să vorbeze spre asta?
 Păi am doi copii.
 Zic, ok, nu cumva pentru, fix pentru faptul că ai doi copii
.
 ar trebui să te concentrezi pe faptul că tu oricum vei reuș
i să faci față indiferent ce se întâmplă pentru că e datoria
 ta de mamă față de copiii tăi.
 Și brusc, atenția nu mai era pe soțul ei, pe care îi lubeș
te foarte mult.
 Nu era vorba despre lubeți sau nu lubeți.
 Și atenția era pe copii.
 Și pe scenariul alternativ, la modul de orice se întâmplă,
 copiii mei vor fi bine.
 S-a schimbat sub el discuție?
 Și s-a scăzut ansietatea.
 Și în momentul în care a spus, orice se întâmplă, eu voi
 face tot ce pot pentru copiii mei, pentru că știu că pot și
 am resurse, și aici mă refer emoțional,
 și am asigurat-o și eu, și mai e și pe mine, și mai e și pe
 ala, ala și pe ala, nu e singur orice se întâmplă, și noi
 toți, ca prieteni, suntem cu tine și cu voi, că mi-e pri
eten bun și el.
 Ia scăzuang si atată la șapte, și s-a împăcat mental, într-
o secundă, cu orice posibil rezultat, doar pentru că a schim
bat unghiul.
 Nu are sens?
 Înseamnă că nu își iubește sau că a uitat să își iubească
 soțul?
 Exclus.
 Asta face tehnica și ce?
 Detașarea de ceea ce ori scăi seneriu, imediat,
 și acceptarea că chiar dacă se întâmplă,
 voi găsi cumva, nu știu cum acum, n-am procedura, dar am
 convingerea,
 pentru că am de ce-u
 să merg mai departe.
 A ajuns la voi.
 Și este una din cele mai dificile discuții pe care le poți
 avea cu tine.
 În caz de pericolul unei persoane, sănătatea ei,
 partenerul tău, partenerul ta, despărțirea voastră, nu știu
.
 Sunt orice despărțire în orice sens, prin de ce sau prin
 comun acord,
 pentru sufletul nostru și pentru subconscientul nostru sunt
 chestii foarte similare.
 Vorbeam cu cineva recent, cu o amică foarte bună, psiholog
 clinician,
 cu foarte mare experiență, pregătire complet diferită de a
 mea,
 Și îmi spunea, bă, doliul pentru sufletul nostru înseamnă
 orice pierdere.
 Nu neapărat decesc.
 Orice pierdere pe care noi n-am integrat-o, vindecat-o,
 resemnificat-o, acceptat-o,
 pentru sufletul nostru, este un doliu netreit.
 De la lucru pe ferat al copilului, pe care îl pierde,
 și pentru ala mare îi dă-l dracu că ți iau altul.
 Pentru sufletul lui, e o moarte.
 Prietenea lui e cea mai bună. Are sens? Metaforic.
 Până la... mi-am pierdut...
 șeful de...
 cu care mă înțelegeam, fantastic.
 Și-a schimbat jobul și-a plecat de altă parte.
 Și acum a vint alt team leader.
 Dar eu vreau păla, mă, că ala era...
 Vuteam să vorbim cu el, ieșea mișto,
 ieșea la spriți cu noi, eram productiv, era fain.
 Și ala a plecat în altă agenție, sau nu știu, nu s-a dus.
 E tot un...
 Doliu.
 Care ne influențează emoțiile, reprezentările mentale,
 stările...
 emoționale.
 Împăcați-vă, că asta de fapt vreau să fie mesajul, împăcați
-vă cu worst case scenario și în momentul la voi vă elibera
ți.
 Și atentie, știu că nu e ușor, nu e la îndemână și nu mereu
 poți singur.
 Dar dacă îți permit să te întrenezi să te duci cu mintea și
 cu gândul la mai departe și ce, mai departe și ce, mai
 departe și ce,
 și să ajungi la end game, la modul de nu, ăsta e worst case
 scenario, că tehnica și ce, ce face?
 Te pune să explorezi care e efectiv worst case scenario.
 Când zici și ce și mai ai un răspuns, nu ai ajuns la worst
 case scenario, corect?
 Când zic și ce dacă se întâmplă și mai ai un răspuns, nu ai
 ajun la worst case scenario.
 Scopul e să ajungi la worst case scenario. Cel mai greu luc
ru, rău care-ți poate întâmpla.
 De cele mai multe ori, în spate, sunt niște presupuneri.
 Sunt niște presupuneri și niște atașamente cognitive, nu șt
iu cum vreți să le spunem, de ceea ce este posibil să se înt
âmple.
 Nu probabil.
 și anxietatea noastră vine din ceea ce e posibil să se înt
âmple,
 uitând că ceea ce e posibil să se întâmple are statistic
 probabilitate foarte mică, uneori.
 Educându-vă mintea să meargă înspre probabilități, nu îns
pre posibilități, și în păcarea cu posibilitatea, vă elibera
ți.
 Omul liber emoțional din punctul meu de vedere este omul
 care se împacă cu orice poate să meargă prost și o face or
icum.
 Dacă e miza suficient de mare.
 Pentru mine a fost, când am ieșit din sistem și același
 film l-am făcut și eu.
 Nu merge din prima, nu o să meargă, nu am talent, nu o să m
ă cunoască, nu știu să vând, insert, blocaj.
 Mintea mea a zis ok, și ce dacă se întâmplă? Păi și mă fac
 șofer de tir.
 Și așa-n față.
 Mi-a zis un upărent, bă, dar ce față de șofer de tir ai.
 Mersi, mă simt flatat.
 Mi-am place, as bucura sa conduc un tir o data in viata mea
.
 Adica mi se pare foarte complex sa conduci ta mai...
 Mamutul, de nu stiu cate sute de tone.
 Serios nu? Deci chiar nu? Sau sa face o pana a unui tir?
 Pai, baiatule...
 Ha!
 Nu oricine face o pana a unui tir.
 Mai ales ca acum mai nou din cate am vazut, sunt foarte
 multe femei soferi de tir.
 Multumesc.
 Ceea ce din nou, admiratia e suprema.
 Revenind, vrei sa ma intreb ceva? Imediat vini microfonul
 la tine, daca treci si el, desi te vada, colegul meu.
 Mersi.
 Numere, te rog.
 Alexandra.
 Da.
 Se aude?
 Da, bună.
 Super.
 V-am să te întreb legat de cele două exemple pe care tocmai
 ni l-ai dat.
 Acesta și cel de mai devreme cu persoana dinainte.
 De ce cu prima persoan ai aplicat Pattern Interrupt iar cu
 aceasta nu?
 Adică ai arătat o compasiune pentru...
 Am făcut Pattern Interrupt, numai nu am mai avut timp să vă
 spun,
 pentru că am avut o discuție de 15-20 de minute.
 Eu am vrut doar să vă dau concluzia pentru că aveam să vă z
ic altceva.
 Dar am făcut și cu ea Pattern Interrupt.
 Ba, chiar am făcut-o să râdă.
 Păi ea știa cu cine vorbește și am raport foarte bun cu ea.
 Lucrasem cu ea înterioar cu un an de zile pe atacuri de
 panică la modul de 5-6 atacuri de panică pe zi.
 Și lucrasem cu ea pe asta și știa că dacă o întreb ceva sau
 o fac ceva nu o fac neintenționat sau, știi?
 Am făcut și cu ea pe atări întrerap, dar nu este atenție
 obligatoriu să face asta pentru că uneori îi se potrivește,
 oameni cu care lucrezi,
 altă ori nu. N-aș putea să fac pattern interrupt cu un om
 care vine extrem de serios, afectat de o problemă provocato
are.
 De ce? Sucuiva? Bă, n-aș face pattern interrupt pentru că
 nu înseamnă să mă duc cu bocanci în spatele lui.
 Niciodată.
 Dac'or.
 Niciodată. Doar că aici ține de calibrarea mea, adică acuit
atea mea senzorială cu cine vorbesc,
 cât de bine mă cunoașesc și știe ce fac eu, cât de bine po
ată să îi se potrivească ce vreau eu să fac
 și ține de flexibilitatea mea ca ghid să aleg cele mai bune
 variante potrivite pentru el, nu pentru mine.
 Asta înseamnă respectarea hărții mentale și momentul în
 care omul respectiv vine către tine, pentru că de exemplu d
acă vine către mine un om extrem, și am făcut-o de multe ori
, un om extrem de religios, nu glumesc.
 I-am validat convingerele și am folosit în exerciții de
 transă ghidată entități și am adus ancure de siguranță fig
uri spirituale,
 în care pentru ele erau importante și nu am făcut-o nici o
 secundă cu vreo atitudine belicoasă sau dejudecată,
 nici o secundă, pentru că atunci când lucreasc cu cineva,
 eu și harta mea încetă să exist.
 Altfel aș fi superior în orice sens lui sau ei și nu aș mai
 fi ecologii sau nu aș mai avea rezultat.
 Deci, am o convincere de a fi un rezultat din punctul meu
 de vedere.
 Plus, ca am o convincere de a fi un rezultat din punctul
 meu de vedere.
 Plus, ca am o convincere de a fi un rezultat din punctul
 meu de vedere.
 Sustinuta de stiinta, dar nu vreau sa intru acum acolo.
 Intre noi, au constant schimburi de transferuri de informat
ii si resurse, chiar daca nu vorbim sau chiar daca nu le exp
rimam.
 Si atunci, eu am o convincere de a fi un rezultat din punct
ul meu de vedere.
 Si atunci, eu am o convincere de a fi un rezultat din punct
ul meu de vedere.
 Si atunci, eu am o convincere de a fi un rezultat din punct
ul meu de vedere.
 Inteles, merci.
 Vrei să facem asta cu tema de moarte? Să vorbim despre asta
 acum?
 Sau să facem acum ceea ce v-am spus că aș vrea să vă învăț
 să citiți un pic din minte al tolor romani?
 Să vorbim despre moarte și socrate după pauză?
 Alegeți voi!
 Cine vrea prima variantă mână sus? Adică socrate și tema de
 moarte?
 Cine vrea doilea concept acum?
 Perfect! Ați câștigat prin vot!
 Vreau să introduc următorul concept, dar vă promit că revin
.
 Deci tot ce vă spun că vreau să fac cu voi, fac cu voi și
 nu plec.
 Sunteti ok ca astazi, apropo ca a venit momentul,
 sunteti ok ca astazi, fara presiune, nu?
 Puteți alegeți ce vreți voi, oricum fac ce vreau.
 Sunteti ok să stăm un pic mai mult de ora 6, asta înseamnă
 7.
 7 și un pic.
 Iar mâine, să plecăm un pic mai devreme, asta înseamnă
 ideea mea, intenția mea este 4.30, maxim 5.
 Ați fi ok cu asta?
 Deci nu pierdem nimic la nivel de ce vreau să facem.
 Dar ați venit câțiva și m-ați rugat că aveți avioane,
 veniți din Cluj, veniți din alte țări, e cald, e ca niciul
 ei nebunii, înțeleg asta,
 atunci am gândit-o că aici să stăm un pic mai mult azi, că
 nu mă grebez nicăieri,
 poate și peste 7, nu știu în ce sens mergem,
 iar mâine să fie în intenția mea e 4,4 jumate, să ți-ați ok
 cu asta?
 Prin vot cu mâna sus rău să văd că suntem ok cu asta.
 Oh, cu vârșituri, mulțumesc. Atunci pe varianta asta vom
 merge.
 Vreau să introduc următorul concept din NLP care,
 mie personal, mi-a transformat viața și relațiile.
 Și este un concept de NLP pe care îl folosesc,
 nu cred că, nu știu dacă l-a descoperit sau l-a inventat N
LP-ul,
 dar NLP-ul l-a făcut cerebru.
 Este un concept pe care atunci când o să îl înțelege și o
 să îl integrați,
 vă va da posibilitatea, nu vă va garanta,
 să vă transformați relațiile și să limitați sau să dezactiv
ați
 activați complete conflictele.
 Este un concept care, pe care dacă il integrați sau il fol
osiți,
 eu il folosesc chiar în momentul acesta în care vorbesc cu
 voi
 și l-am folosit de tot parcursul zilelor și chiar de înce
putul zilei,
 vă poate face extrem de eficienți în comunicare,
 anticipând ceva ce ceilalți poate să înțeleagă greșit
 și explicând în avans.
 O să facă sens imediat ce vreau să zic.
 Mai tare?
 Ha-ha-ha! Stăm și luni, ok.
 Mersi.
 Următorul concept, odată integrat și asimilat și exersat,
 te poate face inclusiv
 mai carismatic.
 Și astea sunt beneficiile minore. Pentru că unul din
 beneficiile majore pe care eu le simt și o să vreau să vă
 ghidez
 într-un proces, într-un exercițiu scurt, după ce vorbim des
pre conceptul ăsta,
 Unul dintre aceste benefici este faptul că poți să-ți
 influențezi aproape instantaneu
 anxietatea, frica și orice fel de emoție
 neproductivă, contextual.
 Inclusiv atacul de panic.
 Da. Și o să ne jucăm un pic, dacă vreți. Adică vreau să
 walk my talk, nu vreau să vorbesc despre.
 Cei care l-au făcut online, vă rog să-l luați la tare la
 modul
 hai să vedem cum poți să-l înțeleg diferit.
 Cei care l-au făcut la Cluj, la nu l-au făcut la Cluj.
 Nu l-au făcut la Cluj. Încă o să vezi, te-am văzut pe tine,
 Iulian,
 și am crezut că l-am făcut la Cluj, dar nu că l-am făcut
 acum câteva zile la Cluj.
 Deci nu l-am făcut. Acest concept se numește, în NLP,
 poziții
 perceptuale.
 Poziții perceptuale.
 Ce, Andrei, ai nimerit-o, eh?
 Ai simțit-o venină?
 A fost evidentă cadrarea?
 Cine a fost la master cu mine?
 Și cu Marius, mâna sus, care este în sală.
 A fost evident ce am făcut înainte să zic
 despre ce e vorba?
 Vorbesc cu avansații acum, nu glumesc. A fost evident ce am
 făcut?
 Cine a văzut că fac cadrarea?
 Ok, cine n-a văzut,
 mergeți în coada la master.
 Am folosit acum cu voi
 ceva, ce o să vă explic și voi, stați niștiți.
 Doar că un pic mai târziu, vă promit.
 Și pentru că știu că am în sală
 oameni care au fost la master, deci sunt avansați
 și-au târna și master-ul, am vrut să văd dacă au sesizat ce
 am făcut.
 Pentru că vă reuși aduc aminte, nimic din ceea ce o scopă g
uriță când sunt în vața voastră, nu e întâmplător.
 Este strategic, comunicare strategică, pentru că vă mai zic
 un hint.
 Am vrut să vă zic mai devreme, dar mi-a scăpat când m-am
 dus în altă parte.
 Aveți control, nu numai asupra emoților noastre, și o să vă
 dau acum încă o metodă în sensul ăsta,
 însă avem o foarte mare putere de influență
 asupra emoților celorlalți.
 Abilitatea de măiestrie în comunicare
 este cea în care pot să decid eu
 ce vreau să simți tu.
 Și asta am făcut mai devreme.
 Și o să vă învăț să povesti face asta, dacă vreți.
 Și de-aia am vrut să văd dacă cei de la master au văzut-o,
 pentru că pentru ieri trebuie să fie evidente.
 Este o altă tehnică de comunicare, atâta tot.
 Ceea ce vine să te-o vedească încă o dată,
 comunicarea este un mușchi și o abilitate, nu un talent.
 Din fericire, poți s-o antrenezi și o să îți exercezi ind
iferent de unde pleci.
 Că ești introvertit, că ești imid,
 că ai anxietyate mare, panică de public speaking.
 Oricând ai fiți promis și îți garantez dacă eu, care am f
ost și sunt un introvertit imid extrem,
 natura mea asta e.
 Sunt un om sobru,
 mutos, cum zic moroșenii,
 natural.
 Îmi iese pur și simplu la ultima mea foiță de ceapă.
 Ală, ala sunt.
 Rigid, apropo de ce vorbeam cu violeta.
 Inflexibil, mutos, sobru,
 extrem de bun observator, pentru că asta face un introvert
it.
 Observă, scanează, încuți lua spate.
 Și tot ce vedeți voi,
 carizmă, relaxare, putere de vorbi și de a avea argumente,
 știi ce vrei să tu, este antrenamenta la abilitățelor pe
 care am învățat că sunt necesare să le antrenez,
 pentru că sunt utile și vreau să mă sprijin, de nou obțin,
 ce vreau să obțin.
 Din fericire, e o veste bună pentru oricare dintre voi care
 vreți vreodată să faceți asta, pentru că înseamnă...
 Ce scoate în evidență? Premisa.
 Avem toate resursele noi sau le putem crea? Slash, antrenam
.
 Bine?
 Revenind la concept.
 Poziții perceptuale se numește...
 Și doar prin simplul titlu, vreau să vă explic încă o dată
 ce înseamnă presupoziție,
 Care e presupozitia în acest titlu?
 E ok că vă explic chestiile astea subtile de...
 Da?
 Ok. Că pot să vă dau titlu și să nu vă explic titlu.
 Sau să vă explic de ce să nu ești așa.
 Care e presupozitia în titluul ăsta?
 Bravo mă!
 Mai zic mea tăi numele.
 Matei, excelent.
 Bine, tu e și pregătit în sensul ăsta.
 Presupozitia în poziții percepțioale ca titlu este că nu e
 doar una.
 Să țizați? Îți mai multe.
 Din moment ce e la plural nu se numește poziția perceptuală
.
 Se numește poziții perceptuale.
 Și din start pilotul tău automat trebuie să zică...
 Cum adică? Pot să perceb realitatea din mai multe poziții?
 Îhîm.
 Hai să le luăm părând. Prima poziție perceptuală...
 Și este cea care este de cele mai multe ori responsabilă
 pentru majoritatea conflictelor, blocajelor si problemelor
 in comunicare din viata voastra.
 Si este intamplator si cea care ne place cel mai mult.
 Pozitia lui EU.
 Pozitia lui EU.
 Pozitia lui EU
 este ceea ce experimentam majoritatea pe pilot automat
 fara sa simt ca este o pozitie perceptuala. Nici nu ne pasa
. E noapte.
 Nu ne interesează.
 Pentru că ne identificăm atât de mult cu această pozitie
 perceptuală,
 filtrăm realitatea,
 relația, conflictul, situația,
 oamenii, societatea, profesia,
 ce vreți voi,
 doar din poziția altu-i ce cred eu.
 Acolo, atenție, este eu sau eu?
 Da? Argo-ul zice eu.
 Apropo, la modul 1 am făcut o confuzie, mi-am dat seama pe
 avion în drum spre casă,
 că am inversat argouii ăla cu street talk și cu cuvinte de
 cartier și relaxare,
 și argouiul nu e cel profesional. Și vreau să-mi cer scuze
 că mi-am dat seama de asta,
 dar pe drum spre avion.
 Mersi frumos, Daniela.
 Ăsta e un fel de mișcăte o două atât, că nu termini poziții
 repede.
 Poziția lui EU este pozitia în care majoritatea dintre noi
 suntem blocați.
 nu ne pasă decât de poziția noastră perceptuală,
 de ce credem noi,
 și în poziția lui Eu suntem extrem de sabotați de senzația
 de certitudine pe care noi o simțim,
 în raport cu ceea ce credem.
 Nu.
 Nu.
 Criticul intern, culmea, vine din altă poziție perceptuală.
 Ironic.
 Dar Eu, vreau să fie clar, este poziția în care majoritatea
 dintre noi suntem blocați,
 chiar și după, ca să vă pun un pic de sare să vă provoc, d
upă ce o să aflați de ele.
 O să ieșiți de aici, așa să-ți spui, hmm, sunt mai multe
 perceptuale.
 Da, interesant, foarte interesant.
 Și vine mama, tata, soțul, iubita, soția, copilul,
 și zice și apasă, pun buton și faci, pooc, uuuaaa!
 De ce poziție că îți scuți reacționezi?
 Tot din eu, uiți!
 Pentru că atât de naturală ți iese să rămâi în poziția ta,
 perceptuala lui eu.
 Doar vă zic, și o să vă aduc aminte constant.
 Poziția a doua, perceptuală,
 deja denotă un pic de flexibilitate,
 se numește celălalt.
 Adică realizez că nu sunt singur în nicio comunicare.
 Aproape niciodată. Unilor sunt singuri.
 Ironia este, ca să spun,
 criticul interior nu este eu.
 Criticul interior este un celălalt
 care mă critică pe eu. Are sens?
 Ironic.
 Criticul interior, înainte să fie critic interior, a fost
 de obicei, de cele mai multe ori,
 vocea altcuiva din afara mea.
 Nu știm.
 Am zis vocea altcuiva, fiecare ia ce vrea.
 Vocea lui tata care nu convenea niciodata nimic,
 vocea lui mama care vrea mereu mai mult,
 vocea bunicii care ma compara,
 ha, barna-m, nu conteaza, a fost vocea lui cuiva.
 Criticul interior. Revenim.
 Celălalt
 înseamnă
 a percepe din ochii,
 din harta,
 cu emoțiile,
 cu convingerile,
 cu valorile,
 Și aici începe să devine interesant.
 Cu durerile, cu rănile, cu nevoile
 celui din fața mea.
 Aceeași situație.
 Din poziția lui celălalt, literalmente,
 sunt pe complet altă realitate.
 Celălalt are propria lui
 reprezentarea mentală și toată formulă asta
 despre ceea ce se întâmplă.
 E ca și cum imaginați-vă, formulă asta sunt eu
 și de aici îmi coace e a doua formulă.
 Și sunt două formule care se ceartă pe aceeași
 stimul extern pe care îmi trebui să se interpretă diferit.
 Are sens metafora?
 Celălalt înseamnă să mă duc aici
 și să-mi pun întrebări, întrebări de poziție perceptuală.
 Dacă pentru câteva momente
 aș putea să plec de pe harta mea
 cu curiositate
 non-judecată
 răbdare
 și un spirit excelent de observație
 pe harta celuilalt
 lăsând-o pe a mea pentru câteva momente în urmă
 știind că o voi regăsi la întoarcere.
 Asta e important pentru mintea noastră, să știe că nu ne
 pierdem identitatea.
 Ce aș găsi pe harta lui?
 Cum aș vedea din ochii lui?
 Ce mă ardurea din poziția lui?
 Ce aș crede dacă aș fi el sau ea?
 Doar punându-ne aceste întrebări, din start harta noastră
 mentală și emoțională se flexibilizează
 și crește în potențial de resurse, de informații la care
 pot să am acces.
 Doar până unde mi-a început întrebarea.
 Vă spuneam că eu folosesc conceptul ăsta, inclusiv când
 sunt în fața voastră și l-am folosit până când să vă zic de
 concept
 și îl folosesc chiar și acum în timp ce vă explic conceptul
.
 Știți cum?
 Constant în cimpt ce eu explic ceva, îmi pun întrebarea cum
 poate ceea ce eu spun acum să fie înțeles greșit din unghi
ul ăsta.
 Dar de aici cum se vede?
 Dar din spate de tot, oare cum se vede? Am ajuns până acolo
, a fost suficient de tare volumul, poate n-am ajuns bine,
 poate n-am fost clar.
 Și eu constant in the back of my head am o intenție de a sc
ana din perspective perceptuale diferite, adică din celălalt
, mai mulți, ceea ce eu pot să zic și să nu fi înțeles rapid
 sau poate fi înțeles greșit.
 Are sens? Că mă întreba cineva în pauză, bă, cum faci să
 explica atât de clar? Și tu și Marius, parcă vorbești exact
 pe ceea ce vreau să te întrebi și după aia nu mai te între
bi că mi-ai explicat.
 Ați spățit asta vreodată?
 Pentru că mă întreb constant
 dacă aș fi în locul tău cu harta ta la început de drum
 și am fost
 mă ajută multă experiența asta
 ce n-aș înțelege sau n-aș crede
 despre ceea ce eu explic?
 Și ghici ce? Subconștientul spune
 hap iau-o pe asta, hap iau-o pe asta
 dă exemplul ăsta
 și adu-ți aminte că tu nu înțelegeai asta
 și îmi le dă la nivel de gânduri
 și eu doar îl ascult
 Da?
 La cât de repede vorbesc, când am timp să le ascult, când
 le mai gândesc din experiență.
 Plus că, și vă mai zic ceva, o să vorbim un pic despre asta
 spre finalul experienței de practitioner și mult la master,
 când ești în stare de flux, ai acces la o multitudine de
 informații precise, clare, eficiente, rapid,
 unde timpul nu există, senzatia dispara,
 as pati vreodata sa iti atat de cufundati in ceva
 incat sa dispara timpul si mancarea si nimic, al ceva nu
 mai conteaza?
 Si ce iese sa fie si extraordinar?
 Este o alta dimensiune, in care nu mai are relevanta,
 este o dimensiune transpersonală pentru mine,
 in care se simte ca sa folosesc limbajul spiritualitatii
 cu care nu neaparat sunt de acord, dar face sens ca metaf
ora.
 Asa simt si pot sa o folosesc fara niciun fel de eleticenta
,
 că nu eu vorbesc, că sunt ghidat, că eu auzit și doar dau
 mai departe, ca și un releu.
 Adică ce vă spun nu e la mine. Eu primesc o informație din
 stare de flux, din câmp, din ce vrei tu cum vrei tu să-i sp
ui, din subconștient,
 și eu doar o dau mai departe. Și atunci aia nu contează
 viteza, pentru că de realitate nu gândesc, eu primesc. Are
 sens?
 Și și voi la fel! În diverse contexte din viața voastră,
 unde sunteți excelenti sau ați atins un grad de performanță
,
 că astea sunt creativi și vă cufundați și dispare timpul și
 senzațiile,
 la fel sunteți și voi.
 Are sens?
 De unde a venit asta? Nici eu nu știam că o știu.
 Ați pățit asta vreodată?
 Mulțumesc. Să nici să nu știi de unde vine, mai lasă-mă 10
 minute.
 Mai lasă-mă 10 minute. Maxim, mai lasă-mă 10 minute.
 Ați înțeles ce e cu celălalt? O să le mai dezvoltăm dacă v
reți după pauză.
 E obligatoriu întrebarea sau putem să o punem după pauză?
 Noteați-vă întrebările că mai am 10 minute și aș vrea să
 trec prin toate astea
 scurt. Ia, dacă nu reușim exerciții, îl facem după pauză și
 facem întrebări.
 Stăți ok? Că n-aș vrea să...
 Poți să iau întrebări, dar nu vreau nici să vă țin prea
 mult de la masă.
 E clară cu celălalt.
 Bun, cine nu știe conceptul să tacă...
 Nu, cine nu știe conceptul să ia în calcul ce zic acum, că
 o să pun întrebare, cine știe conceptul să tacă.
 Sunt astea singurile două poțiții perceptuale?
 Dar ce mai lipsește? Cei care nu știu conceptul, ce lipseș
te?
 Păi nu, eu sunt aici.
 Celălalt?
 Relația?
 Ești aproape?
 Apreciez mult.
 A zis cineva, bravo!
 Mersi frumos!
 Mersi mult pentru răspunsuri.
 Indiferent ce răspunsuri ați dat, sunt foarte...
 Mă... mă... vreau să vă provoc.
 Deci, nu e vorba de răspunsuri corect, vreau să vă fac să
 miște rotița.
 Următoarea poziție perceptuală.
 Observator.
 Ca să vezi ce-ai diferișt la ăsta.
 Observator.
 Diferența între eu, celălalt și observatorul este că eu îl
 percepe doar pe celălalt,
 celălalt îl percepe doar pe eu, mă urmăriți până aici,
 observatorul percepe pe ambi.
 Are sens?
 Criteriu definitoriu între poziții perceptuale este că eu
 are emoții față de celălalt,
 celălalt are emoții față de eu, e observatorul neutru.
 Bravo!
 Și e cel mai obiectiv.
 Pentru că observatorul de cele mai multe ori are mai multe
 șanse să vadă griul,
 cum vorbeam în prima parte a zilei,
 Versul salp sau negru, cum văd cei doi de obicei, da sau nu
?
 Exersarea poziției perceptuale a observatorului îți flex
ibilizează harta
 și îți da acces la resurse și potențiale unghiuri
 la care altfel nu ai avea acces pentru că ai fi prea inflex
ibil
 și maxim ai fi empatic cu celălalt
 și tot ai putea să greșești pentru că nu ai perspectivă
 observatorului.
 Mare sens?
 La un match de fotbal,
 cele două echipe sunt eu și celălalt,
 tribuna este observatorul.
 Areți asta vetafora.
 Notați-vă, de cele mai multuri într-un conflict,
 noi rămânem blocați în eu sau celălalt, și rezolvarea vine
 din observator.
 Copiii?
 Ce-i cu ei?
 Zi întrebarea tare.
 Repet o întrebare.
 Ne întreabă Oana, am reținut bine Oana, da?
 Oana ne întreabă atunci când doi părinți se ceartă, copiii
 pot fi observator?
 Asta e întrebarea? Răspunsul din nefericire e da.
 Și atenție, observatorii copiii, aici a dăvărmit într-un c
az separat,
 este că
 copiii când sunt observatori, la un conflic între părinți,
 nu sunt observatori în realitate decât, cum să zic eu, ca
 poziție.
 În realitate, ei sunt în eu.
 copiii până la anumită vârstă se identifică cu părinții
 și orice nu merge bine între ei,
 e despre ei.
 Adică orice nu merge bine între părinți,
 e despre ei ca și copiii.
 Adică copiii ajung să-și iau o sarcină emoțională foarte
 mare,
 cum este vinovăția și rușinea,
 pentru că părinții se ceartă
 crerașelor mic,
 până la 3-4-5 ani chiar, mai mult,
 uneori o apinde de spriet,
 poată își instaleze convingerea.
 Eu sunt greșit,
 pentru că dacă eu nu aș fi greșit sau defect,
 sau în orice sens vinovat, părinții mei nu s-ar căta.
 Și atunci, cum să zic eu,
 capoziție sunt conforme de lpii unului observatori,
 dar n-au resurse să fie observatori.
 Au resurse să fie doar eu.
 Ei nici măcar cu celălalt nu se identifică.
 Până la o mită vârstă ei nu fac diferența că ei sunt o pers
oană diferită de mamă.
 Nu e natural, nu e o problemă.
 Doar că, din nou,
 este un subiect atât de greu de dezbătuși și de complex,
 Este ce faci când nu te mai înțelegi cu partenerul și ai
 copii?
 Rămâi pentru copii?
 Că măcar să aibă un tată sau o mamă sau să aibă o familie?
 Sau pleci ca să nu fie observatorul tensirii dintre voi?
 Pentru că foarte mulți oameni, Alex, rămână
 și nu critic, nu am niciun punct de vedere aici, nu vreau
 să intru acum acolo.
 Doar subliniez perspectiva.
 Rămân în acea relație toxică din multe puncte de vedere,
 toxică mai târziu, poate nu pentru un moment.
 Și ajung să inclusiv să zică pentru tine am stat cu tactul
 sau cu maică ta. Da sau nu?
 Adică să o și reproșeze.
 În condițiile în care copilul respectiv a s-a încărcat
 cu tensiunea emoțională timp de ani, de zile,
 pentru că ei, părinții, nu au putut să gestioneze conflite
le
 sau să crească emoțională, să vinde și să integreze ideal
 cu terapie amândoi și împreună,
 copilul de multe ori va fi mai marcat
 de relație decât de despărțirea dintre ei doi.
 Are sens?
 E doar o perspectivă. Și atunci m-ai întrebat asta
 și mi-am permis să detaliiez.
 Observatorul este cel mai obiectiv dintre cei trei.
 Este detașat emoțional, nu are nicio miză, nu ține cu nim
eni.
 Observatorul doar constată, nu argumentează.
 Cu cât mai rapid și eficient pot să mă duc în rol din poziț
ie perceptuală de observator,
 cu atât mai eficient pot să fiu într-o comunicare.
 Cu cât mai repede pot să mă duc în poliția perceptuală de
 observator, cu atât mai eficient pot să fiu într-o comunic
are, în special dacă e una cu miză.
 Introvertiții sunt foarte buni la rolul de observator,
 pentru că se distrucează rapid.
 Te rog, Matei.
 Pacingul pe realitate mă întrebă, Matei, din ce poliție
 vine, din celălalt sau din observator? Ideal, din ambele.
 dar are efect pentru că vine din celălalt.
 Ideal, din ambele din cei ce sunt sănătate,
 pot să observ din observator ceea ce nici măcar celălalt nu
 observă
 și să-i aduc la fileu ceva ce inclusiv pentru el este revel
ator pentru că nu-și a dat seama singur.
 Și atunci e un super pacing pe realitate,
 dar poate să fie și judicativ în sensul că pot să observ
 objectiv ceva ce celălalt nu a observat
 și să-i ridic la fileu și dacă nu știu să o comunic să fie
 o judecată în realitate.
 Și celălalt să zică, dar de ce ești tu să-mi spui mie, deși
 poate ai dreptate.
 Și atunci depinde cum o livrezi și ce nivel de conexiune ai
.
 Dar pacing-ul, pe realitate, vine din celălalt, și e o
 excelentă întrebarea,
 și anume, ce cel mai probabil vede, simte, aude, crede, îl
 doare pe celălalt,
 ca eu să pot să descriu prin cuvinte să-i arăt că îl înțe
leg?
 Asta e tehnică literalmente extrem de aproape de citirea g
ândurilor.
 Pentru că lor, la nivel de subconștient,
 nu avem
 despărțire între noi.
 Subconștientul meu
 și al vostru,
 fizica cuantică zice asta,
 nu eu, și mie e greu să o...
 e bigudesc, asta e obigudire.
 Spune
 că în realitate nu există
 despărțire, există doar spațiu
 și energie.
 Asta înseamnă că subconștientul meu și
 al vostru este același,
 Doar avem intrări diferite în el.
 Avem acăi de acces diferite, dar volumul materialului, ent
itatea,
 depozitul, cum vrei tu să-i spui, casa.
 Uite, Boftim, subconcentrat este ca o casă foarte mare,
 enormă, un conac enorm, cu mai multe uși.
 Eu intru pe una din față, tu intri pe una din altă altă.
 That's it.
 Are sens metaforic.
 Și atunci a ce înseamnă asta?
 că atunci când cu adevărat exersezi poziția lui celuilalt,
 într-un mod ecologic, congruent,
 adică real intenționat, nu la mișto,
 voi avea acces la părți din subconștientul la care tu ai
 acces și mie îmi vor veni ca intuiție.
 Ați pățit să vă completați uneori cuvintele unul celuilalt
 sau să spuneți ceva în același timp
 Fără să habarnaveți că o să ziceți asta, da sau nu?
 Și să spuiți, bă, ești prost? Cum?
 Rapport.
 Cu cât mai mare raport conexiune emoțională, sinceră, reală
,
 ai cu o persoană, bărbat, femeie, indiferent de context,
 cu atât mai mult acces ai la perspectiva lui celălalt,
 pentru că chiar te interesează și-ți pas.
 Chiar vrei.
 Da sau nu?
 Acum, cum faci să vrei
 Când spunea ceva, ba, dar mie nu-mi pasă.
 I don't fucking care.
 Ok, man, ești aici.
 Îți urești succes să obții ce vrei tu în lumea asta în care
 8 miliarde de oameni,
 unde tu ești a 8 miliardelea unu-lea,
 s-ar putea să zică bâști.
 Pentru că, atenții, neuro neoglinda.
 Noi simțim ce simți ceilalți despre noi.
 Doar că nu putem să dovedim.
 Ați simțiți că sunteți mințiți și s-a dovedit că e așa ul
terior?
 ulterior? Neuroneoglinda.
 Și altere. Ați simțit că o persoană este încordată sau e
 anxietată sau impresionată în orice sens de voi și nu știa
ți de
 ce? Neuroneoglinda.
 Asta ce înseamnă? Când tu în mod intenționat vrei să te pui
 în
 poziția lui celuilalt, celălalt va simți curiositatea ta,
 ecologia ta, intenția ta și vei avea acces la părți din el
 și din
 de psihologia lui, intră un mod intuitiv, pe care nu știu
 să-ți le explic,
 dar funcționează.
 Și veștii să spui sau să exprim sau să taci
 în momentele potrivite doar pentru faptul că brusc cu adevă
rat ecologic
 și congruent îți pasă de celălalt.
 Are sens?
 Următoarea pozitie perceptuală, hei, la neamă mai e una?
 Bă, ești nebun?
 Dar cum? Că-ți doar trei, cât eu, celălalt observator?
 pe care o să vă explic după pauză, pentru că sunt luat în b
ătaie imediat mă bat.
 Mai sunt două poziții perceptuale, vă promit că vă explic d
upă pauză și le explic rapid, după că facem și un exercițiu.
 Răspundem și la întrebări, după aia facem și încă un alt ex
ercițiu.
 Și cu deschiderea și cu urățatea voastră vreau să vă explic
 câteva lucruri și despre limbajul non-verbal pe care nu am
 pucat să-l facem în primul modul.
 Vreau să facem niște exerciții și pe anxietate și pentru ce
i care nu ați făcut exercițiu, cum mi-a zis în pauze și mi-a
ți spus,
 cei care l-ați făcut de ancorare și de zancorare, ați vrea
 să vă jucăți un pic mai mult să îi arătăm și celorlalți co
legi cum să-l facă,
 că e vorba de antrenament și de practică, nu de la un făcut
 de ce îl știu. Bine?
 Și atunci vreau să mai facem încun exercițiu inclusiv pe
 asta, deci undeva la 7-7 și un pic astăzi, ca să știți că
 plecăm.
 Poftă bună la masă, ne vedem la cât? Că nu mai știu.
 O oră jumate asta înseamnă...
 3 și 10.
 Maxim 3 și 20 am ieșit... sunt în sală și încep cursul ca
 să știți.
 Cine întârzie,
 intră în grupuri de câte 5 și întră în picior.
 Nu glumesc.
 3 și 20, vă aștept, maxim, poftă bună!
