SOURCE: /mnt/d/GoogleDrive/Cercetasi/carti-camp-jocuri/02.1001_idei_pentru_o_educatie_timpurie_de_calitate-Ministerul_Educatiei_al_Republicii_Moldova.pdf
CONVERTED: 2025-01-11
==================================================


--- PAGE 1 ---
1001 idei
pentru o educaţie timpurie de calitate
Ghid pentru educatori
Chişinău 2010

--- PAGE 2 ---
CZU 373.2
M 67
Centrul Educaţional PRO DIDACTICA
Centrul Naţional de Educaţie Timpurie şi Informare a Familiei
Prezenta lucrare este elaborată din sursele E.P.D.F., în cadrul proiectului Educaţie pentru Toţi – Iniţiativă de Acţiune Rapidă,
realizat de Ministerul Educaţiei datorită unui grant oferit de Fondul Fiduciar Catalitic. Resursele acestui grant sînt administrate
de Banca Mondială, iar proiectul este realizat cu asistenţa UNICEF şi UNESCO. Lucrarea a fost recomandată pentru editare de
Comitetul consultativ
Punctele de vedere exprimate în studiile incluse în prezentul volum sînt cele ale autorilor şi nu angajează în nici un fel instituţiile
de care aceştia aparţin, tot aşa cum nu reflectă poziţia instituţiei care a finanţat cercetarea sau care a asigurat managementul
proiectului.
Echipa de proiect exprimă sincere mulţumiri specialiştilor care au contribuit la optimizarea variantei finale a lucrării:
Lia SCLIFOS, dr. în pedagogie, coordonator proiect Educaţie pentru Toţi – Iniţiativă de Acţiune Rapidă
Zinaida STANCIUC, metodist, grad didactic 1, grădiniţa nr. 5, sect. Rîşcani, mun. Chişinău
Efimia MUSTEAţă, director, grad didactic superior, grădiniţa nr. 20, sect. Buiucani, mun. Chişinău
Elena PITUşCAN, educatoare, grad didactic 1, grădiniţa nr. 216, sect. Botanica, mun. Chişinău
Mariana HARTI, educatoare, grădiniţa nr. 201, Durleşti
Autori:
Maria VRÂNCEANU (coordonare ştiinţifică), psiholog, director executiv, CNETIF
Daniela TERzI-BARBAROşIE, psiholog, director executiv, Centrul Parteneriat pentru Dezvoltare
Tatiana TURCHINă, psiholog, lector superior, Universitatea de Stat din Moldova
Viorica COjOCARU, psiholog, Centrul de zi Speranţa
Viorica PELIVAN, master în psihopedagogie, specialist principal-metodist, DGETS, mun. Chişinău
Natalia zOTEA, master în psihologie, metodist, grad didactic superior, grădiniţa nr. 183, mun. Chişinău
Angela DIMA, metodist, grad didactic 1, grădiniţa nr. 201, mun. Chişinău
Coordonare:
Liliana NICOLAESCU-ONOFREI, director executiv, Centrul Educaţional PRO DIDACTICA
Viorica GORAş-POSTICă, coordonator programe educaţionale, Centrul Educaţional PRO DIDACTICA
Asistenţă: Vera BUBULICI, Centrul Educaţional PRO DIDACTICA
Redactor stilizator: Mariana VATAMANU-CIOCANU
Coperta şi tehnoredactare: Nicolae SUSANU
Credit fotografic: Angela DIMA
Tipar: Tipografia Centrală
Prepress: Centrul Educaţional PRO DIDACTICA
Ediţia I, 2010
© Ministerul Educaţiei al Republicii Moldova
© Centrul Educaţional PRO DIDACTICA
© Centrul Naţional de Educaţie Timpurie şi Informare a Familiei
________________________________________________
Descrierea CIP a Camerei Naţionale a Cărţii
1001 idei pentru educaţie timpuruie de calitate: Ghid pentru educatori / aut.: Maria Vrânceanu (coord. şt.). Daniela
Terzi-Barbaroşie, Tatiana Turchină [et al.]; Centrul Educaţional "Pro Didactica", Centrul Naţional de Educaţie Timpurie
şi Informare a Familiei. – Ch.: Centrul Educaţional "Pro Didactica", 2010 (F.E.-P. "Tipogr. Centrală"). – 216 p. – (Seria
Auxilia).
2500 ex.
ISBN 978-9975-4125-1-3
373.2
M 67

--- PAGE 3 ---
CUPRINS
Cuvînt înainte (Lia ScLifoS) ...................................................................................................................................5
I. Cadrul didaCtiC din eduCaţia timpurie. Competenţe şi responsabilităţi
1. reglementarea activităţii profesionale a cadrului didactic din instituţia de educaţie timpurie.
actele normative (Maria Vrânceanu) ............................................................................................................................6
2. atribuţiile profesionale/competenţele cadrelor didactice din instituţia de educaţie timpurie.
drepturi şi responsabilităţi (Maria Vrânceanu, natalia Zotea) ................................................................................7
2.1. Calităţile unui bun educator – portretul socio-psihopedagogic ...................................................................................7
2.2. Atribuţii/Competenţe ale cadrului didactic din educaţia timpurie ..............................................................................8
2.3. Drepturi şi responsabilităţi ale cadrului didactic din educaţia timpurie ......................................................................9
2.4. Dezvoltarea profesională a cadrului didactic din educaţia timpurie ..........................................................................10
2.5. Strategii şi instrumente de evaluare a nevoilor profesionale .....................................................................................11
2.6. Sugestii pentru realizarea activităţii de formare a cadrelor didactice în instituţiile de educaţie timpurie ...................13
II. aspeCte psihologiCe ale proCesului de eduCaţie la vîrsta timpurie
(tatiana turchină, Daniela terZi-BarBaroşie, Viorica cojocaru)
1. Importanţa educaţiei timpurii a copiilor ............................................................................................................................17
2. Vîrsta de aur a copilăriei – teren fertil pentru un amplu demers educaţional .......................................................................17
3. Particularităţi de dezvoltare a copiilor de vîrstă timpurie şi preşcolară .................................................................................18
4. Achiziţii psihologice notabile ale copilăriei ..........................................................................................................................29
5. Nevoile copilului şi preocuparea pentru respectarea lor .......................................................................................................32
6. Diversitatea de manifestări psihocomportamentale specifice copilăriei ................................................................................34
7. Abilităţile sociale ale copilului .............................................................................................................................................42
8. Disciplinare pozitivă ...........................................................................................................................................................44
9. Încă o dată despre importanţa jocului .................................................................................................................................46
10. Traista cu poveşti în educaţia timpurie ...............................................................................................................................48
11. Inteligenţa emoţională în educaţia timpurie ........................................................................................................................50
12. Modalităţi de dezvoltare şi stimulare a inteligenţei emoţionale ............................................................................................51
13. Anxietăţile copiilor – mit sau realitate? ...............................................................................................................................54
13. Teme psihosociale specifice pentru vîrsta preşcolară ............................................................................................................57
14. Consilierea părinţilor şi a familiei .......................................................................................................................................62
III. aspeCte metodologiCe ale proCesului eduCaţional la vîrsta timpurie
(Viorica PeLiVan, natalia Zotea, angela DiMa)
1. proiectarea didactică. delimitări conceptuale .................................................................................................................65
1.1. Consideraţii generale ...............................................................................................................................................65
1.2. Etapele proiectării didactice .....................................................................................................................................66
1.4. Nivelurile proiectării didactice în grădiniţă ..............................................................................................................68
1.5. Repere orientative de planificare educaţională ..........................................................................................................70
2. Ce sînt obiectivele? ............................................................................................................................................................96
2.1. Precizări conceptuale ................................................................................................................................................96
2.2. Cine şi cum elaborează obiectivele? ..........................................................................................................................98
2.3. Caracteristicile obiectivelor ......................................................................................................................................99
2.4. Strategii didactice pentru realizarea obiectivelor operaţionale .................................................................................104
3. sarcini didactice ..............................................................................................................................................................105
3.1. Modele de posibile sarcini după conţinuturi ..........................................................................................................105
3.2. Individualizarea învăţării ........................................................................................................................................108
4. metode interactive de lucru aplicabile procesului educaţional pentru perioada de vîrstă timpurie ............................116
4.1. Obiectivele metodelor interactive de grup ..............................................................................................................116
4.2. Clasificarea metodelor interactive de grup ..............................................................................................................116
4.3. Ce este grupul în contextul aplicării metodelor interactive? ....................................................................................117

--- PAGE 4 ---
4.4. Metode interactive de grup ....................................................................................................................................119
4.4.1. Metode de predare-învăţare ..........................................................................................................................119
4.4.2. Metode de fixare, consolidare şi evaluare ......................................................................................................123
4.4.3. Metode de stimulare a creativităţii ...............................................................................................................128
4.4.4. Metode de problematizare ............................................................................................................................131
4.4.5. Metode de cercetare în grup .........................................................................................................................136
4.5. Întîlnirea de dimineaţă ..........................................................................................................................................138
4.5.1. Structura Întîlnirii de dimineaţă...................................................................................................................138
4.5.2. Jocuri de energizare şi de spargere a gheţii ....................................................................................................141
4.5.3. Tehnica Mesajul pentru copii de diferite vîrste ..............................................................................................143
5. evaluarea pedagogică în educaţia timpurie ...................................................................................................................146
5.1. Forme ale evaluării în educaţia timpurie .................................................................................................................146
5.2. Metode de evaluare în activitatea didactică din grădiniţă ........................................................................................147
5.3. Cerinţele faţă de elaborarea unei fişe individuale ....................................................................................................148
5.4. Cum evaluăm activitatea copiilor, inclusiv în ariile de stimulare/centrele de activitate? ...........................................155
5.5. Înregistrarea sistematică a rezultatelor evaluării ......................................................................................................156
IV. reComandări praCtiCe de elaborare şi utilizare a materialelor didaCtiCe
(angela DiMa)
1. Cerinţe psihopedagogice faţă de materialele didactice ..................................................................................................163
2. modalităţi de elaborare, adaptare şi selectare a materialelor didactice .........................................................................164
3. idei cu privire la utilizarea diverselor materiale ............................................................................................................168
V. parteneriatul eduCaţional (Maria Vrânceanu)
1. importanţa parteneriatului educaţional ........................................................................................................................186
2. tipuri de parteneriate .....................................................................................................................................................186
3. parteneriatul grădiniţă-familie .......................................................................................................................................187
3.1. Importanţa, principiile şi avantajele parteneriatului dintre grădiniţă şi familie ........................................................187
3.2. Cum asigurăm implicarea reală a părinţilor în activităţile derulate la nivelul grădiniţei? .........................................187
3.3. Strategii de lucru cu familia în vederea implicării ei în intervenţia timpurie ...........................................................190
3.4. Educaţia părinţilor .................................................................................................................................................192
3.4.1. Argumente pentru necesitatea educaţiei parentale ........................................................................................192
3.4.2. Centrele de Resurse, Informare şi Educare a Părinţilor .................................................................................193
3.4.3. Modalităţi şi strategii de realizare a educaţiei parentale prin CRIEP .............................................................196
3.4.4. Crearea unui mediu ospitalier, stimulativ .....................................................................................................198
3.4.5. Învăţarea adulţilor ........................................................................................................................................199
4. parteneriatul dintre grădiniţă şi şcoală ..........................................................................................................................205
5. parteneriatul dintre grădiniţă şi comunitate .................................................................................................................207
6. parteneriate interinstituţionale ......................................................................................................................................208
7. proiecte de parteneriat ....................................................................................................................................................209
referinţe bibliografiCe ....................................................................................................................................214

--- PAGE 5 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
CUvîNt îNaINte
Dragi educatoare şi educatori!
Bun venit în lumea ideilor, lumea oportunităţilor, lumea noilor provocări profesionale!
Vă invităm să citim împreună această carte, să ne cunoaştem mai bine, să le fim alături celor mici şi celor
mari, ajutîndu-i să păşească cu încredere, în orice clipă, pe cărările vieţii de zi cu zi.
Veţi găsi pe paginile ei răspunsuri pentru dilemele cu care vă confruntaţi în proiectarea activităţilor pe
centre; idei privind etapele-cheie în evoluţia copilului; cerinţele psihopedagogice faţă de elaborarea, selectarea
şi adaptarea materialelor didactice; adevăruri universale despre joc şi jucărie; sugestii pentru perfecţionarea
cadrelor didactice; reflecţii asupra colaborării grădiniţă-familie-comunitate, prin aceasta înţelegîndu-se o bună
comunicare între noi – cei responsabili de dezvoltarea armonioasă a copiilor.
Sperăm că cele propuse în această lucrare vor avea continuitate în grădiniţă şi acasă, pentru ca balanţa să
fie mereu echilibrată, pentru a nu crea confuzii în lumea celor mici, pentru a fi “zîna bună” (sau magicianul),
care are o baghetă fermecată şi care face minuni. E important ca efortul dvs. să se regăsească în servicii edu-
caţionale de calitate oferite copiilor, părinţilor, comunităţii.
Convingerea noastră este că fiecare cadru didactic constituie o valoare – o valoare ce trebuie convertită în
alte valori. Munca dumneavoastră, de neînfăptuit fără vocaţia dăruirii, influenţează destine şi caractere, cultivă
atitudini şi comportamente. Vă considerăm parteneri fideli în procesul de reformare a educaţiei timpurii. E
firesc ca, uneori, să ne fie teamă de schimbări, dar, vă asigurăm, multe dintre nedumeririle începutului, graţie
acestui ghid, se vor transforma în bucuria şi satisfacţia împlinirii personale şi profesionale.
Stimaţi colegi! Sperăm că ideile prezentate în ghid vă vor convinge încă o dată că diferenţele nu ne separă,
ci ne îmbogăţesc spiritual, şi că întotdeauna trebuie să avem mintea şi sufletul deschise pentru a învăţa unii
de la alţii.
În numele echipei proiectului educaţie pentru toţi – iniţiativă de acţiune rapidă, aducem mulţumiri
autorilor, pentru că au scris această carte cu atîta grijă, dar şi cadrelor didactice şi manageriale din educaţia
timpurie, pentru dăruire, pentru efortul depus zi de zi şi pentru fidelitatea demonstrată de-a lungul anilor.
Sîntem siguri că fiecare dintre dumneavoastră va deschide cartea purtînd în spate “povara” experienţei
proprii. De aceea, vă invităm să completaţi fiecare pagină cu idei noi, creative, pentru a reuşi împreună să
formăm o echipă – una învingătoare – care ajută copiii să crească Oameni Mari.
Lia ScLifoS,
coordonator al proiectului
educaţie pentru toţi – iniţiativă de acţiune rapidă
Ghid pentru educatori 

--- PAGE 6 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
I. Cadrul didactic din educaţia timpurie. Competenţe şi responsabilităţi
1. Reglementarea activităţii profesionale a cadrului didactic din instituţia de
educaţie timpurie. Acte normative Maria Vrânceanu
În activitatea sa, cadrul didactic din instituţia de educaţie timpurie (creşă, creşă-grădiniţă, grădiniţă, centru
comunitar sau alt tip de instituţie de educaţie timpurie) se conduce de următoarele acte normative:
a) acte normative de ordin internaţional:
- convenţia cu privire la Drepturile copilului, ratificată de Parlamentul Republicii Moldova în 1990
şi intrată în vigoare în 1993.
b) acte normative de ordin naţional:
- Legea învăţămîntului din republica Moldova, 1995;
- Legea republicii Moldova cu privire la Drepturile copilului, nr. 338-XIII din 15 decembrie 1994;
- codul Muncii al republicii Moldova, 2003;
- Strategia naţională şi Planul naţional de acţiuni eDucaŢie Pentru toŢi pentru anii 2004-2015,
aprobate prin Hotărîre de Guvern în 2003 şi, respectiv, 2004;
- Programul de modernizare a sistemului de învăţămînt din republica Moldova, aprobat prin Hotărîrea
de Guvern nr. 863 din 26 august 2005;
- concepţia educaţiei în republica Moldova, 2000;
- concepţia educaţiei preşcolare, aprobată prin Hotărîrea Colegiului Ministerului Educaţiei şi Ştiinţei
în 1995;
- Standardele de învăţare şi dezvoltare pentru copilul de 0-7 ani, aprobate prin decizia Colegiului Mi-
nisterului Educaţiei, 2010;
- Standardele profesionale naţionale ale cadrului didactic pentru educaţia timpurie, 2008;
- curriculumul educaţiei copiilor de vîrtsă timpurie şi preşcolară (1-7 ani) în republica Moldova,
2008;
- regulamentul cu privire la organizarea obligatorie a pregătirii copiilor pentru şcoală de la vîrsta de
5 ani, aprobat prin decizia Colegiului Ministerului Educaţiei şi Tineretului nr. 6.3 din 27 aprilie
2006, Buletin informativ, nr. 3/2006, pag. 5;
- regulamentul instituţiei GrăDiniŢă-şcoaLă PriMară, aprobat prin decizia Ministerului
Educaţiei şi Tineretului nr. 6.3 din 27 aprilie 2006, Buletin informativ, nr. 3/2006, pag. 26;
- regulamentul instituţiei de educaţie preşcolară, aprobat prin decizia Ministerului Educaţiei şi
Tineretului nr. 6.3 din 27 aprilie 2006, Buletin informativ, nr. 3/2006, pag. 10;
- regulamentul centrului comunitar de educaţie timpurie, aprobat prin Hotărîre de Guvern în
2008;
- regulamentul de atestare a cadrelor de conducere din învăţămîntul preuniversitar, Buletin informativ,
nr. 4/2003, pag.49;
- regulamentul de atestare a cadrelor didactice, Buletin informativ, nr. 3/2006, pag. 40, cu modificări
şi completări aprobate prin Hotărîrea Colegiului Ministerului Educaţiei şi Tineretului nr. 95 din
30 august 2007;
 Ghid pentru educatori

--- PAGE 7 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
- regulamentul cu privire la organizarea formării profesionale continue, 2004;
- Ordinul Ministerului Sănătăţii şi Ministerului Învăţămîntului nr. 239/380 din 1 noiembrie 1996
cu privire la asigurarea medico-sanitară a copiilor din instituţiile preşcolare (Pachet de documente).
c) acte normative de ordin regional/local şi instituţional
- Statutul instituţiei de educaţie timpurie (grădiniţă, creşă-grădiniţă, centru comunitar, grădiniţă-
şcoală primară);
- Regulamentul intern al instituţiei,
- Planul de dezvoltare al instituţiei;
- Planul de activitate al Direcţiei de Învăţămînt, Tineret şi Sport raionale/municipale;
- Planul anual al unităţii de învăţămînt.
d) ordine şi dispoziţii ale Ministerului Educaţiei, Direcţiilor de Învăţămînt, Tineret şi Sport raionale şi
municipale care vizează activităţi de tipul concursuri, simpozioane, conferinţe, seminarii, instruiri etc.
2. Atribuţiile profesionale/competenţele cadrelor didactice din instituţia de
educaţie timpurie. Drepturi şi responsabilităţi Maria Vrânceanu, natalia Zotea
2.1. Calităţile unui bun educator – portretul socio-psihopedagogic
Realizarea obiectivelor educaţiei timpurii depinde în mare măsură de calităţile şi competenţele educa-
torului/educatoarei, care, prin acţiunile sale, prin personalitatea sa, reprezintă un model pentru copil, un
sprijin pentru familie, un factor de cultură în comunitate. Educatorul/educatoarea îndeplineşte o misiune de
o importanţă deosebită – aceea de a asigura formarea şi pregătirea copilului către viaţă.
Este dificil a descrie în cîteva fraze trăsăturile ce disting un bun educator. Chiar dacă am încerca să alcătuim
o listă a „ingredientelor” necesare, nu vom reuşi să oferim decît o schiţă de portret, nişte repere care ar putea
servi ca ghid general de formare, şi nu soluţia certă pentru edificarea unei imagini integre.
Dacă întrebăm copiii cum ar vrea să fie educatoarea lor, ei ne vor răspunde, desigur, „frumoasă şi bună”.
Chiar dacă nu seamănă cu "zîna cea bună", ea îi poate fermeca printr-un zîmbet sau printr-o privire încărcată
de dragoste, prin calităţi deosebite, prin vocea-i blîndă şi copiii o vor considera drept cea mai frumoasă şi
cea mai bună educatoare din lume.
Comportamentul didactic, însuşirile de personalitate, competenţele dobîndite prin formarea iniţială şi
continuă, experienţa, atitudinea şi sentimentele faţă de propria activitate şi faţă de copii, creativitatea, spon-
taneitatea, capacitatea de a se transpune în lumea fantastică a celor mici, dăruirea şi pasiunea în muncă la care
se adaugă şi aptitudinile de lider sînt doar cîteva din aşteptările noastre faţă de un educator.
Ce i se cere, prin urmare, unui educator pentru a-şi putea îndeplini nobila sa misiune?
• o mare dragoste faţă de copii şi problemele acestora. Fireşte, dragostea faţă de copii nu trebuie
confundată cu sentimentalismul, cu blîndeţea lipsită de exigenţă. Împletită cu o încredere nelimitată
în potenţialul copilului, adevărata dragoste este una exigentă: ea oferă mult, dar şi pretinde mult
de la copil;
• disponibilitate pentru cunoaşterea, înţelegerea şi abordarea diferenţiată a copiilor, potrivit posibilităţilor
individuale şi ritmului propriu de dezvoltare, tratarea lor imparţială;
• încredere în forţele copiilor, în succesul devenirii lor (chiar şi a recuperării fiecărui copil);
• fermitate, perseverenţă, consecvenţă, energie, dăruire în tot ceea ce întreprinde, independenţă şi dîrzenie
Ghid pentru educatori 

--- PAGE 8 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
în susţinerea opiniilor sale pedagogice (atunci cînd ele sînt juste), promptitudine în luarea de decizii
în vederea bunului mers al activităţii didactice, educative şi social-culturale;
• capacitatea de a le insufla copiilor încredere şi curaj pentru depăşirea obstacolelor, pentru afirmarea
calităţilor proprii;
• empatie, care îi oferă "şansa" de a privi toate influenţele prin prisma celor cărora li se adresează, de a
prevedea nu numai eventualele dificultăţi, dar şi rezultate;
• corectitudine, modestie, optimism, stăpînire de sine, spirit de iniţiativă, spirit de disciplină, exigenţă
de sine şi năzuinţa de a deveni un model moral al copiilor şi al adulţilor din preajmă;
• pregătire temeinică în domeniile: pedagogie generală şi preşcolară, psihologie a copilului, metodici de
specialitate, grevată de o bogată cultură generală;
• disponibilitate pentru cercetare, deschidere către nou, către modernizare metodologică şi utilizare a
noilor tehnologii;
• spontaneitate, creativitate, capacitate de adaptare la situaţii neprevăzute;
• calm, răbdare în comunicarea cu copiii şi părinţii acestora, cu membrii comunităţii şi alţi parteneri;
• implicare activă în acţiunile metodice, autoperfecţionare, participare la concursuri pentru obţinerea
de grade didactice, la perfecţionări periodice;
• cooperare cu specialişti din alte instituţii (şcoala, reprezentanţi ai Direcţiilor de Învăţămînt, ai condu-
cerii locale, sponsori), în perspectiva organizării de activităţi extradidactice şi obţinerii de fonduri;
• ţinută vestimentară îngrijită şi decentă.
Munca de mare răspundere pe care o îndeplineşte îi cere educatorului să dovedească un larg orizont
cultural, să aibă cunoştinţe bogate în literatură şi artă, în ştiinţă şi tehnică, să cunoască evenimentele vieţii
social-politice. Aceasta îl va ajuta să stabilească o corelaţie mai justă între diferitele arii curriculare, să dea
mai multă viaţă şi personalitate activităţilor sale. Exercitarea optimă a numeroase funcţii didactice necesită
profesionalism şi eficienţă, care trebuie să sporească de la o zi la alta, odată cu sporirea exigenţelor de calitate
ale grădiniţei.
Profesia de educator este una complexă şi nobilă, dificilă şi plăcută, în care „a şti” nu înseamnă nimic dacă
nu împărtăşeşti această ştiinţă copiilor cu emoţie şi forţă spirituală.
2.2. Atribuţii/Competenţe ale cadrului didactic din educaţia timpurie
atribuţiile/competenţele generale ale educatoarei se pot rezuma la:
- respectă drepturile şi demnitatea copilului, comunică cu el de la egal la egal, colaborează, cooperează;
solicită şi respectă opinia copilului;
- realizează un proces instructiv-educativ centrat pe copil, pe necesităţile, interesele, ritmul propriu şi
nivelul de dezvoltare al fiecărui copil;
- utilizează în activitate metodele moderne de predare/învăţare – interactive, participativ-active;
- conlucrează în echipă cu ajutorul de educator (dădaca), cu al doilea educator al grupei şi cu organiza-
torul muzical, conducătorul de sport, psihologul, alţi specialişti în scopul realizării în mod integrat a
obiectivelor curriculare;
- evaluează sistematic evoluţia copilului; informează regulat directorul instituţiei preşcolare, părinţii şi
personalul medical despre progresul intelectual şi psihofiziologic, schimbările în starea sănătaţii aces-
tuia;
1 Detaliat atribuţiile/competenţele cadrului didactic pentru educaţia timpurie sînt stipulate în Standardele profesionale pentru
educaţia timpurie, Chişinău, 2008.
 Ghid pentru educatori

--- PAGE 9 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
- asigură respectarea regimului stabilit;
- stimulează/facilitează colaborările între părinţi şi profesioniştii care oferă servicii pentru copii şi fami-
lie;
- elaborează/pregăteşte şi distribuie în comunitate materiale informaţionale pe subiecte de educaţie,
dezvoltare, sănătate şi protecţie socială a copilului mic;
- organizează sistematic, împreună cu asistenta medicală şi asistentul social, sesiuni de informare, orientare,
educare a părinţilor sau susţinătorilor legali, consultări individuale şi/sau de grup; realizează consilierea
psihopedagogică a familiei;
- implică în îngrijirea şi dezvoltarea copilului TOŢI îngrijitorii acestuia: mame, taţi, bunici, fraţi/surori
mai mari, dădace, bone etc;
- încurajează comunicarea şi schimbul ne-protocolar de informaţii şi experienţă dintre familii;
- acordă sprijin familiei în luarea de decizii vizavi de copil;
- implică familia şi comunitatea în activităţi de pledoarie, adunări de fonduri, activităţi practice în folosul
copilului şi familiei acestuia.
2.3. Drepturi şi responsabilităţi ale cadrului didactic din educaţia timpurie
Cadrul didactic din instituţia de educaţie timpurie are următoarele drepturi:
- să selecteze, să elaboreze, să implementeze programe medico-socio-educaţionale, metode/tehnologii
didactice moderne de predare/învăţare aprobate de Ministerul Educaţiei;
- să participe la programe de formare continuă, în conformitate cu specificul activităţii şi cu reglementările
în vigoare, pentru fiecare categorie;
- să aleagă şi să fie ales în organele administrative şi consultative ale instituţiei de învăţămînt;
- să se asocieze în organizaţii pentru apărarea intereselor şi drepturilor profesionale, fără afectarea
obligaţiilor directe de serviciu; să aplice concepţii şi practici moderne de îngrijire şi dezvoltare timpurie
a copilului şi de educare a familiei;
- să beneficieze de concediu de creaţie cu durata de pînă la 3 luni, cu păstrarea salariului mediu lu-
nar, pentru elaborarea de manuale şi alte materiale didactice şi ştiinţifice, cu aprobarea Ministerului
Educaţiei;
- să solicite din proprie iniţiativă acordarea gradelor didactice.
Responsabilităţile cadrului didactic din instituţia preşcolară şi centrul comunitar sau altă formă de
instituţie de educaţie timpurie:
- să asigure calitatea procesului educaţional prin realizarea standardelor educaţionale de stat şi a Curri-
culumului Naţional;
- să respecte deontologia profesională;
- să protejeze copiii de orice fel de abuz (fizic, emoţional, sexual) şi neglijare;
- să dovedească respect în relaţiile cu copiii, părinţii/reprezentanţii legali ai acestora, alţi membri ai
comunităţii;
- să creeze condiţii optime de dezvoltare a potenţialului copilului, să colaboreze cu familia şi comunita-
tea;
- să cultive, prin propriul exemplu, principiile morale de dreptate, echitate, umanism, generozitate,
hărnicie, patriotism şi alte virtuţi;
2 Parte din aceste drepturi sînt stipulate în Legea învăţmîntului şi codul educaţiei (proiect).
Ghid pentru educatori 

--- PAGE 10 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
- să îndeplinească obligaţiile prevăzute în contractul colectiv de muncă, statutul instituţiei, regulamentele
interne şi prevederile Legii/codului învăţămîntului;
- să-şi perfecţioneze continuu calificarea profesională;
- să cunoască legislaţia, unele elemente de management pentru a îndeplini oricînd, fără dificultăţi, funcţia
de metodist, de director sau de membru în consiliul de administraţie;
- să poarte răspundere pentru viaţa şi sănătatea fiecărui copil, pentru dezvoltarea lui holistică – fizică,
cognitivă, personală, socială, emoţională, pentru sănătate, precum şi pentru consolidarea capacităţilor
familiilor privind îngrijirea şi educaţia copilului mic etc.;
- să aibă o ţinută morală demnă, în concordanţă cu valorile pe care le transmite copiilor şi părinţilor/
reprezentanţilor legali, şi un comportament responsabil şi decent;
- să respecte acordul de parteneriat încheiat cu familia, cu comunitatea, cu alţi actori educaţionali;
- se interzice să desfăşoare acţiuni de natură să afecteze imaginea publică a copilului şi a părinţilor/în-
grijitorilor legali ai acestuia, viaţa privată, situaţia familială;
- se interzice să condiţioneze calitatea prestaţiei (didactice, medicale, sociale etc.) de obţinerea oricărui
tip de avantaje de la părinţi/reprezentanţi legali ai copiilor.
2.4. Dezvoltarea profesională a cadrului didactic din educaţia timpurie
“educatoarea joacă oarecum rolul cristalului care polarizează lumina difuză şi o
transformă în raze, care se raspîndesc într-un splendid curcubeu."
(S. Herbiniere-Lebert)
formarea cadrelor didactice este un proces prin care se asigură calitatea educaţiei. Conceptul de formare
continuă defineşte liniile pedagogice esenţiale pentru activitatea de perfecţionare a cadrelor didactice. Pregătirea
profesională este un proces de instruire pe parcursul căruia candidaţii dobîndesc cunoştinţe teoretice şi practice
necesare desfăşurării activităţii lor curente, spre deosebire de dezvoltarea profesională care este un proces mai
complex şi are ca obiectiv însuşirea de cunoştinţe teoretice şi practice necesare atît poziţiei actuale, cît şi celei
viitoare (anticiparea profesională).
Principalele forme de organizare a perfecţionării personalului didactic din educaţia timpurie includ:
 cursuri de perfecţionare pentru cadre didactice şi manageriale, desfăşurate de centrele de formare
în instituţiile de învăţămînt şi de alte organizaţii acreditate de Ministerul Educaţiei al Republicii
Moldova;
 cursuri fără frecvenţă, organizate de instituţii de învăţămînt superior;
 cursuri postuniversitare;
 masterat, doctorat;
 sesiuni/reuniuni metodico-ştiinţifice, conferinţe, simpozioane, ateliere, mese rotunde, workshop-
uri, seminarii practice, schimburi de experienţă pe probleme de specialitate şi psihopedagogice;
 activităţi metodico-ştiinţifice şi psihopedagogice, realizate la nivelul unităţii de învăţămînt: consilii
pedagogice, ore metodice, seminarii, consultaţii, training-uri;
 autoinstruire: cercetare pedagogică; studierea literaturii metodico-ştiinţifice; familiarizarea cu activitatea
colegilor/schimb de experienţă; participarea la discuţii vizînd organizarea procesului instructiv-educativ;
elaborarea propriilor recomandări şi materiale metodice, elaborarea Planului personalizat de dezvoltare
profesională, organizarea portofoliului cadrului didactic, consultarea site-urilor din reţeaua Internet
cu conţinuturi psihopedagogice etc.;
0 Ghid pentru educatori

--- PAGE 11 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
 atestarea cadrelor didactice, care se desfăşoară în conformitate cu Regulamentele de atestare a cadrelor
didactice şi de conducere (Ordinul ministrului nr.551 din 26.11.03), cu modificări şi completări
aprobate prin Ordinul ministrului nr. 505 din 17.09.04. Atestarea este orientată spre profesionalism,
calitate, motivare, interesare;
 pregătirea zilnică pentru activităţi etc.
Forma de perfecţionare poate fi aleasă de cadrul didactic însuşi, în funcţie de nevoile profesionale ori de
cele ale instituţiei, sau la recomandarea administraţiei.
2.5. Strategii şi instrumente de evaluare a nevoilor profesionale
a. Chestionar pentru evaluarea şi analiza nevoilor de formare
Chestionarele pentru cadrele didactice sînt elaborate de responsabilul de atestarea cadrelor didactice,
de obicei metodistul instituţiei sau directorul, pentru a identifica acele domenii de competenţă unde
formarea poate să le ajute să devină mai performante. Întrebările determină punctele tari ale educatorului
şi domeniile în care trebuie sau este de dorit să se producă schimbări, stabilind priorităţile pentru
planificarea dezvoltării, formele de perfecţionare, resursele, timpul necesar şi modul de evaluare a
schimbărilor produse.
Motivul aplicării unui chestionar de autoevaluare rezidă în faptul că atît cadrul didactic, cît şi managerul
instituţiei de educaţie timpurie au nevoie şi dreptul de a fi responsabili de dezvoltarea lor, ceea ce înseamnă
că ei trebuie încurajaţi să preia răspunderea pentru propria dezvoltare profesională, să îşi identifice punctele
tari şi punctele slabe şi să îşi stabilească obiective de dezvoltare clare.
Model de CHESTIONAR
Instrucţiuni
Vă rugăm să răspundeţi la toate întrebările în mod individual.
Ca educator:
1. Pentru dezvoltare profesională (bifaţi):
 sînt dispus(ă) să investesc timp în a mă autoperfecţiona;
 sînt dispus(ă) să particip la cursuri de formare;
 sînt dispus(ă) să îmi schimb locul de muncă;
 sînt dispus(ă) să mă adaptez schimbărilor;
 consider că sînt pregătit(ă) profesional.
2. Pentru exercitarea cu succes a obligaţiunilor ce vă revin, de ce cursuri de formare (organizate în grădiniţă
sau în afara acesteia) aveţi nevoie? ___________________________________________________
_______________
3. Consideraţi utilă participarea la cursuri de formare continuă? (încercuiţi)
a – deloc;
b – în mică măsură;
c – în mare măsură;
d – foarte utilă.
4. Aţi participat la alte cursuri de formare/aţi dobîndit alte competenţe care nu sînt în legătură cu funcţia
pe care o ocupaţi în prezent, dar care sînt utile instituţiei preşcolare? Dacă da, care sînt acestea?
_____________________________________________________________________________
Ghid pentru educatori 

--- PAGE 12 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
5. În cadrul unor activităţi/cursuri de formare şi dezvoltare profesională consider că trebuie să îmi dezvolt
următoarele abilităţi, cunoştinţe sau competenţe: _______________________________________
6. Numiţi teme de formare continuă care v-ar interesa: ____________________________________
7. PUTEŢI CONTINUA CHESTIONARUL CU ÎNTREBĂRI CARE VOR FI UTILE PENTRU
IDENTIFICAREA NEVOILOR DE FORMARE A CADRELOR DIDACTICE DIN INSTITUŢIA
DUMNEAVOASTRĂ.
b. instrumentele de evaluare a competenţelor profesionale ale cadrelor didactice din educaţia
timpurie acoperă domeniile de competenţă cele mai relevante:
 concepţia despre copil şi educaţia timpurie;
 planificarea învăţării;
 organizarea învăţării;
 evaluarea învăţării;
 dezvoltarea profesională;
 parteneriatul cu familia.
Fiecare domeniu de competenţă conţine cîţiva indicatori de performanţă care trebuie atinşi în cazul unei
bune activităţi profesionale. Indicatorii de calitate vă pot ajuta să evaluaţi măsura în care realizaţi scopurile
educaţiei timpurii. Standardele din domeniile-cheie pot fi evaluate în funcţie de cele trei criterii de manifestare:
deseori, uneori, rareori. Competenţele care se manifestă uneori sau rareori urmează a fi dezvoltate, iar paşii
acestei perfecţionări pot fi stipulaţi în Planul individual de dezvoltare.
Ce este un Plan individual de dezvoltare (PID) sau un Plan personalizat de dezvoltare profesională
(PPDP)?
elaborarea unui pid se bazează pe autoevaluarea şi evaluarea competenţelor profesionale cu ajutorul
instrumentului de evaluare a competenţelor profesionale ale cadrelor didactice din educaţia timpurie în baza
Standardelor profesionale naţionale pentru cadrele didactice din instituţiile de educaţie timpurie.
scopul: dezvoltarea capacităţilor de autoreflecţie şi de luare de decizii conştiente legate de propria dezvoltare
profesională continuă prin identificarea aspectelor specifice ce necesită ameliorare.
PID este un mod de organizare şi de stabilire a priorităţilor privind experienţele de învăţare şi de dezvoltare,
care vor ajuta cadrul didactic: să îşi îmbunătăţească performanţa; să dobîndească competenţe pentru a avansa
în carieră; să se pregătească pentru o altă slujbă sau poziţie, pentru preluarea unor noi responsabilităţi.
Elaborarea Planului individual de dezvoltare presupune 3 etape:
i. Constatarea iniţială
Cadrul didactic, cu ajutorul responsabilului de perfecţionarea cadrelor didactice, îşi va autoevalua
competenţele în baza Standardelor profesionale, va identifica acei indicatori care denotă competenţe slab
formate, ce pot determina lacune/eşecuri în activitatea sa.
ii. elaborarea strategiilor de lichidare a lacunelor
Cadrul didactic va selecta acele strategii şi sugestii care îi vor fi utile pentru îmbunătăţirea acestor
competenţe.
3 Standarde profesionale naţionale pentru cadrele didactice din instituţiile de educaţie timpurie, Chişinău, 2008.
2 Ghid pentru educatori

--- PAGE 13 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
indicatorul care necesită strategii/soluţii/ termen estimativ
îmbunătăţire acţiuni care trebuie întreprinse
Cîteva precizări:
 Strategii/soluţii recomandate: de la cele mai simple – studierea Ghidului educatorului, a altor surse
metodice, asistarea la activităţile colegilor cărora le reuşeşte aspectul dat, solicitarea de consultaţii, participarea
la seminarii sau training-uri ş.a. – pînă la organizarea unei cercetări pedagogice, prin care cadrul didactic
îşi va propune să studieze şi să experimenteze/exerseze aspecte ce îi vor permite să îşi dezvolte competenţele
profesionale.
 termenele indicate în plan: termen lung – 2-5 ani şi termen scurt – pe parcursul anului curent de studii:
1-10 luni.
 tipuri de plan: de lungă durată şi de scurtă durată, în funcţie de strategiile pe care şi le propune
educatorul, de prezenţa resurselor necesare, precum şi de disponibilitatea de a se autoperfecţiona.
iii. reevaluarea
După realizarea măsurilor preconizate în plan, cadrul didactic îşi va evalua competenţele, constatînd
schimbările care s-au produs în activitatea sa.
Procesul de autoevaluare este unul continuu: anumite competenţe manifestate bine azi, mîine ar putea
necesita îmbunătăţire.
2.6. Sugestii pentru realizarea activităţii de formare a cadrelor didactice în instituţiile de
educaţie timpurie
Responsabilul de formarea continuă a cadrelor didactice va efectua evidenţa participării cadrelor didactice
în activităţi de instruire recurgînd la Tabelul 1 (evidenţa individuală pe un termen de 5 ani) şi Tabelul 2
(evidenţa întregului colectiv pe un termen de 1 an, poate fi extinsă pe 2 ani).
tabelul 
perfecţionarea cadrului didactic
Cadrul didactic _____________________________________________________
(nume, prenume)
Funcţia ________________________________________ Gradul didactic ____________________
anii de studii perfecţionare intrainstituţională perfecţionare interinstituţională total
se- o r e Con- activităţi reu- şcoala ex- semi- sim activi-
mi- meto- sulta- publice niuni perienţei narii pozi- tăţi
narii dice ţii metodice avansate oane*
2010-2011 + + + + + + 1. Activ. integr. + + 10
transportul
2. Activ. integr.
Baloane colorate
Ghid pentru educatori 

--- PAGE 14 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
2011-2012
2012-2013
2013-2014
2014-2015
tabelul 2
perfecţionarea cadrelor didactice în anul de studii 20__ / 20__
nr. numele, funcţia perfecţionare perfecţionare to-
prenu- intrainstituţională interinstituţională tal
mele semi- o r e Con activi- reu- şcoa- se- sim mas
narii meto- sul- tăţi niuni la expe- mi- pozi- ter*
dice taţii publi- me- rienţei narii oane
ce todi- avansa-
ce te
1. Secărea- Educa- + + + + + + + + + 9
nu M. tor
2. Anghel V. Con- + ++ +++ + + 8
ducător
muzical
3.
tabelul 
evidenţa autoperfecţionării cadrelor didactice
nr. numele, funcţia tema locul data forma
prenumele expunerii temei
1. Vizitiu M. Con- Dezvoltarea abilităţilor de comunica- Oră meto- Martie Comuni-
ducător re verbală şi nonverbală prin interme- dică care
muzical diul artei teatrale
2. Pecu N. Educator tehnici netradiţionale utilizate la Seminar Ianuarie Activitate
arta plastică practic practică
* Tabelul poate conţine şi alte forme de activitate.
4 Ghid pentru educatori

--- PAGE 15 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
memo pentru autoinstruire
problema Căi/modalităţi de soluţionare
1. Nu pot decide ce • Evidenţiaţi din multitudinea de probleme pe care le-aţi identificat în urma autoeva-
temă să aleg. luării în baza Standardelor profesionale sau în urma evaluării, observării copiilor pe
cea mai complicată şi a cărei soluţionare ar putea da rezultate notabile în activitatea
dvs.
• Definiţi actualitatea problemei, importanţa soluţionării ei pentru îmbunătăţirea
procesului instructiv-educativ. Puteţi să vă conduceţi de actele normative în vi-
goare.
2. Mă pierd în mul- selectarea literaturii
titudinea surselor de • Revizuiţi introducerea şi rezumatul cărţii. Astfel vă veţi forma o impresie de an-
specialitate, îmi vine samblu asupra conţinutului ei, iar lectura va fi mai conştientă şi cu un scop clar
greu să fac alegerea definit.
corectă. • Răspundeţi la întrebarea: ce cred că ştiu la tema dată? ce aş vrea să aflu, reieşind
din ceea ce propune cuprinsul cărţii?
alcătuirea planului de studiere a surselor selectate
• Începeţi cu studierea metodelor tradiţionale la tema dată.
• Încercaţi să percepeţi problema prin prisma abordărilor contemporane.
• Apelaţi la experienţa de lucru a cadrelor didactice din alte instituţii.
3. Nu înţeleg în tota- • Citind cartea/informaţia, evidenţiaţi cuvintele-cheie, ideile, gîndurile principale.
litate informaţia lec- • Utilizînd diferite modalităţi de notare a celor lecturate, scrieţi succint cele mai
turată. importante, după părerea dvs., gînduri, fapte; generalizaţi propriile judecăţi, evi-
denţiaţi ideea principală.
• Notaţi întrebările care vă apar pe parcursul lecturii.
• Consultaţi dicţionare, îndrumare pentru a înţelege noţiunile şi terminologia de
bază.
4. Studiind tema, am • Alcătuiţi un plan sau o schemă a informaţiiilor studiate.
senzaţia că o parte din • Imginaţi-vă posibile situaţii.
informaţie nu o me-
morizez.
5. Am luat cunoştinţă • Răspundeţi la următoarele întrebări:
de un volum mare de care sînt ideile principale expuse în materialul/informaţia dată?
informaţie, mă ce cunosc la tema dată?
"pierd" în ea. ce idei, gînduri îmi pot fi utile în activitatea practică cu copiii?
Ghid pentru educatori 

--- PAGE 16 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
memo Cum să pregăteşti o comunicare
etapa i – pregătirea comunicării
 formularea temei, identificarea problemei-cheie şi a scopului, ţinînd cont de interesele şi necesităţile
ascultătorilor;
 formularea aspectelor de bază ale comunicării;
 alcătuirea planului desfăşurat al comunicării:
- selectarea şi lecturarea literaturii de specialitate la temă;
- selectarea şi sistematizarea materialelor demonstrative: tabele, scheme, noţiuni;
- selectarea de situaţii pedagogice, din experienţa personală sau a colegilor, care elucidează tema/
subiectul abordat;
- determinarea consecutivităţii expunerii informaţiei selectate;
 repartizarea informaţiei conform planului;
 redactarea textului integral al comunicării.
etapa ii – lucrul cu materialul pregătit
 evidenţiaţi în text aspectele/părţile principale pe care veţi pune accentul în timpul prezentării;
 stabiliţi timpul necesar expunerii fiecărui aspect şi determinaţi tempoul expunerii (citirea de probă);
 elaboraţi o variantă de text mai laconică: teze, plan, citate (pe fişe/cartele).
etapa iii – pregătirea către prezentare
 înainte de prezentare, montaţi-vă pozitiv: aşezaţi-vă sau luaţi o poziţie comodă, relaxaţi-vă, gîndindu-vă
la un moment plăcut din viaţa dvs.;
 înainte de a expune informaţia, gîndiţi-vă că ascultătorii sînt potenţiali suporteri.
 Ghid pentru educatori

--- PAGE 17 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
II. Aspecte psihologice ale procesului de educaţie la vîrsta timpurie
tatiana turchină, Daniela terZi-BarBaroşie, Viorica cojocaru
1. Importanţa educaţiei timpurii a copiilor
educaţia timpurie a copiilor (etc) reprezintă totalitatea experienţelor individual realizate şi social organi-
zate de care beneficiază copilul în primii ani de viaţă cu rol de a proteja, creşte şi dezvolta fiinţa umană prin
înzestrarea cu capacitate şi achiziţii fizice, psihice, culturale specifice care să-i ofere identitate şi demnitate
proprie. Ceea ce învaţă copilul în această perioadă reprezintă mai mult de jumătate din ceea ce va învăţa tot
restul vieţii!
Educaţia oferită copiilor la vîrsta timpurie pune bazele dezvoltării lor ulterioare şi are o importanţă crucială
atît pentru formarea capacităţilor intelectuale şi a competenţelor sociale, cît şi în vederea compensării lacunelor
informaţionale şi formative determinate de condiţii sociale şi economice defavorizante.
Într-un context mai larg, ETC este parte a mecanismului care garantează ocrotirea drepturilor copilului,
contribuind, astfel, şi la realizarea scopurilor formulate în Declaraţia Mileniului. În acelaşi timp, din perspectiva
cheltuielilor, este mai eficient a se lua măsuri preventive şi a se acorda sprijin copiilor în perioada timpurie
de dezvoltare, decît a se interveni şi a remedia consecinţele unor situaţii nefavorabile trăite de ei pe măsura
maturizării. Drept factor determinant al calităţii ETC este interacţiunea dintre copil şi personal cu accent
sporit pe considerarea şi evidenţa necesităţilor copilului.
În cadrul unei ETC de calitate, realizată de un personal calificat, copiii beneficiază de o îngrijire accesibilă
şi sigură, ceea ce constituie un suport esenţial pentru părinţi.
2. Vîrsta de aur a copilăriei – teren fertil pentru un amplu demers
educaţional
Copilăria constituie un prim stadiu din ciclurile mari ale vieţii care se caracterizează printr-un intens
ritm de dezvoltare biologică, psihică şi socială. Această perioadă a fost considerată multă vreme o etapă ne-
semnificativă din perspectiva achiziţiilor psihologice, o etapă în care copilul nu face nimic altceva decît... să
se joace! Însă anume jocul are o importanţă crucială pentru evoluţia lui. Avînd multiple valenţe educative,
jocul este echivalentul „muncii adultului”, însemnînd pentru copil viaţa însăşi. Copilul trăieşte în joc şi prin
joc. De fapt, el învaţă jucîndu-se şi se joacă învăţînd, formîndu-şi abilităţi cognitive, familiarizîndu-se cu noi
modalităţi de interacţiune socială şi, în acelaşi timp, distrîndu-se. Fascinant, nu?
Programele de ETC de calitate valorizează această resursă firească a copiilor de vîrsta respectivă şi îşi rea-
lizează scopurile şi obiectivele mizînd exclusiv pe activitatea ludică.
Prezentăm cîteva specificităţi principiale ale acestei vîrste, numită de unii autori drept “vîrstă de aur a
copilăriei”, “vîrstă simbolică” sau “vîrsta micului faur”:
– copilăria este vîrsta achiziţiilor fundamentale, a căror calitate va influenţa în mare măsură nivelul de
adaptare şi de integrare a copilului în fazele următoare ale evoluţiei sale; este perioada în care acesta
învaţă că în jurul său există o lume interesantă şi doreşte să o cunoască.
– copilăria este o perioadă a descoperirii. La vîrsta de 3 ani, copilul iese, simbolic vorbind, din spaţiul
familial şi descoperă că există o lume interesantă şi dincolo de acesta, dorind să o cunoască şi să o
Ghid pentru educatori 

--- PAGE 18 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
transforme. Treptat, el se descoperă pe sine ca pe o persoană care are abilitatea de a face să se întîmple
anumite lucruri, cîştigă autonomie în cunoaştere şi începe să aibă iniţiativă.
– copilăria este perioada conturării primelor elemente ale conştiinţei de sine şi a socializării. Lărgirea cîm-
pului relaţional şi diversificarea tipurilor de relaţii cu semenii, rudele, alţi adulţi facilitează procesul
de autodescoperire şi îl ajută pe copil să îşi cunoască propriile capacităţi şi limite. Totodată, la această
etapă are loc dezvoltarea iniţială a capacităţii de reflecţie intrapersonală, precum şi a comportamentelor
sociale elementare. Aceste două achiziţii majore îi permit să integreze cerinţele impuse din exterior, dar
şi să îşi conştientizeze nevoile şi caracteristicile individuale. La această vîrstă, copilul însuşeşte pentru
prima dată anumite roluri sociale şi învaţă pattern-urile interacţionale.
– copilăria este perioada apariţiei competenţelor, materializate prin explorarea, explicarea, procesarea
realităţii, dar şi prin acţiune asupra ei. Acest proces complex de dezvoltare presupune, pe de o parte,
parcurgerea mai multor etape, fiecare avînd o serie de caracteristici specifice şi, pe de altă parte,
obţinerea unor achiziţii în diferite sfere ale personalităţii (cognitivă, afectiv-emoţională, atitudinală,
relaţională).
Misiunea personalului implicat în ETC este foarte dificilă, deoarece lucrul cu copiii reclamă o abordare
bilaterală: pe de o parte, cei implicaţi în formarea preşcolarilor trebuie să cunoască modelul ideal al dezvoltării
psiho-comportamentale, iar, pe de altă parte, să surprindă şi să considere configuraţia reală de dezvoltare
a fiecărui copil în parte.
3. Particularităţi de dezvoltare a copiilor de vîrstă timpurie şi preşcolară
atenţie!
Egoismul, independenţa, creativitatea, eterna întrebare de ce?, simţul aventurii, socializarea, curiozita-
tea sexuală, emotivitatea, realitate versus fantezie, diferenţa dintre rău şi bine sînt realităţi ale vîrstei.
Oferim lista caracteristicilor semnificative pentru fiecare vîrstă cronologică, în vederea facilitării plani-
ficării procesului instructiv-educativ, reieşind din necesitatea stimulării tuturor domeniilor de dezvoltare a
copiilor.
vîrsta , - 2 ani
DOMENIUL 1: Dezvoltarea motricităţii
La 18 luni:
• Merge înapoi.
• Încearcă, dar nu ştie încă să arunce mingea.
• Trage o jucărie după el.
La 24 de luni:
• Merge de sine stătător.
• Urcă şi coboară scările, treaptă cu treaptă, ţinîndu-se de balustradă.
• Trage din urma sa o jucărie în timp ce merge. Loveşte o minge cu piciorul.
• Duce în braţe o jucărie mare sau cîteva jucării mai mici.
• Începe să alerge. Îşi spală şi usucă mîinile.
• Stă în vîrful degetelor.
• Îşi spală şi usucă mîinile.
 Ghid pentru educatori

--- PAGE 19 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
• Aşază cinci sau şase blocuri unul peste altul.
• Ţine cartea în mîini, o duce dintr-un loc în altul. Întoarce pe rînd filele, cîte una.
• Mîzgăleşte cu un creion şi copiază o linie verticală trasată de adult.
DOMENIUL 2: Dezvoltarea cognitivă
 Experienţa perceptivă este influenţată de achiziţiile în sfera limbajului, obiectele fiind puse, astfel, în
corespondenţă cu cuvintele.
 Gîndirea copilului este dominată de timpul prezent, de “aici si acum”. Obiectele lumii înconjurătoare
există în experienţa sa atîta vreme cît sînt plasate în cîmpul său vizual, dacă ele dispar, nu încearcă să
le caute.
 Este curios şi nerăbdător să afle cum funcţionează fiecare lucru.
 Gradul de atenţie variază permanent.
 Spiritul său de observaţie este foarte bine dezvoltat.
 Începe să sorteze obiectele după formă şi culoare.
 Arată cu degetul imaginile cunoscute din carte, le denumeşte.
 Cere să fie citită aceeaşi poveste de mai multe ori. "Citeşte" cărţi păpuşilor.
 Poate aduce singur cartea pe care vrea să i-o citească părintele.
DOMENIUL 3: Dezvoltarea limbajului şi a comunicării
La 18 luni:
 Este stadiul cuvîntului-frază: cuvintele exprimă o stare afectivă, o atitudine sau un set de atitudini
(ex., cuvîntul mama exprimă întreaga dragoste a copilului faţă de ea).
 Spune 10 cuvinte.
La 24 de luni:
 Spune cel puţin 20 de cuvinte. Combină 2 cuvinte (ex., maşina merge sau mult suc).
 Este prima vîrstă a întrebărilor: ce este asta...?
 Poate numi cel puţin 6 părţi ale corpului. Ascultă 2 comenzi consecutive: ia-ţi şosetele şi pune-le pe scaun.
 Nu cooperează, dar manifestă o mulţime de semne că încearcă să comunice.
sugestie! Vorbiţi mult cu copilul, corect, rar şi clar. este mult mai important să recepţioneze pro-
nunţia corectă a adultului decît să fie tachinat cu pronunţia lui, care poate fi o problemă doar pe
moment, după perfecţionări funcţionale corespunzătoare dispărînd de la sine.
DOMENIUL 4: Dezvoltarea socială şi emoţională
La 18 luni:
 Devine conştient că poate cere anumite lucruri şi refuza anumite cerinţe.
 Începe sa conştientizeze că depinde de părinte, ca acesta îi conferă siguranţă şi putere.
 Creşte rezonanţa afectivă a copilului, devine impresionabil, capabil să decodifice stările afective ale
persoanelor apropiate şi să reacţioneze la ele (ex., dacă mama plînge, începe să plîngă şi el; dacă mama
are o stare de melancolie, el devine trist; dacă mama este fericită, el este vesel).
La 24 de luni:
 Face foarte multe referiri la propria persoană (ex., ana vrea apă, ionică merge afară).
 Dispoziţia depinde de satisfacerea trebuinţelor.
 Fragilitate emoţională, pot apărea schimbări bruşte rîs-plîns, aparent fără nici un motiv.
 Încearcă să-şi controleze sentimentele, impulsurile şi acţiunile.
Ghid pentru educatori 

--- PAGE 20 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
 Manifestă entuziasm atunci cînd poate să se joace în apropierea altor copii.
 Începe să manifeste interes pentru activităţile care îi provoacă bucurie, zîmbeşte la complimente, are
accese de generozitate faţă de persoanele pe care le place.
 Imită comportamentul altor persoane, în special al adulţilor.
 Înţelege tot mai bine că este o persoană unică, separată de toţi ceilalţi.
 Manifestă tot mai multă independenţă. Poate dezvolta temerea de străini.
 Nu acordă încredere altora, ceea ce îl poate face să fie rezervat în lipsa persoanei de ataşament.
 Începe să manifeste reacţii de apărare.
 Anxietatea de separare se acutizează, apoi dispare.
sugestie! Deoarece adulţii devin modele de imitare, încercaţi să vă controlaţi exprimările verbale
şi cele emoţionale, reacţiile comportamentale. Luaţi aminte, chiar dacă nu este prin apropiere, el
aude, simte, percepe ce face adultul. La această etapă de vîrstă sînteţi model de achiziţie a compor-
tamentelor din mediul social.
vîrsta 2- ani
DOMENIUL 1: Dezvoltarea motricităţii
 Sare cu ambele picioare. Merge pe tricicletă.
 Se balansează cîte puţin pe un singur picior.
 Aruncă mingea cu amîndouă mîinile.
 Mănîncă singur, se îmbracă cu foarte puţin ajutor, se încalţă, dar nu poate încă să îşi lege şireturile.
 Aşază opt cuburi unul peste altul. Poate înşira mărgele mari pe o aţă.
 Răsfoieşte cărţi cu imagini, colorează suprafeţe mari, chiar dacă depăşeşte conturul.
 Deşurubează şi înşurubează capacele sticlelor.
sugestie! Ţineţi minte că unii copii, în virtutea particularităţilor temperamentale sau a capacităţilor
diferite de concentrare, par a nu vă auzi atunci cînd le vorbiţi. Pentru a preveni acest lucru, atenţionaţi de
fiecare dată copilul să vă privească. Procedaţi la fel şi dvs.: căutaţi privirea copilului atunci cînd îi vorbiţi,
priviţi-l în ochi. totodată, dacă suspectaţi o problemă reală de auz, anunţaţi familia şi pediatrul.
DOMENIUL 2: Dezvoltarea cognitivă
Percepţia Percepe că obiectele mai înalte şi mai înguste sînt mai mari decît cele mai scunde şi mai late.
Înţelege anumite noţiuni de timp şi ştie că noaptea urmează după zi.
Întelege noţiunile de mare şi mic.
Atenţia Are atenţie involuntară stabilă în joc timp de 15 min.
Memoria Poate repovesti ceea ce a ascultat, în cîteva propoziţii scurte, dar coerente.
Poate învăţa o poezie scurtă, formule de salut, poate imita parţial gesturile şi conversaţiile
uzuale ale adulţilor.
Gîndirea Schemele mentale sînt încă relativ rigide, copilul nu înţelege fenomenul de reciprocitate:
ex., fiinc întrebat dacă are o sora, va spune că da, însă fiind întrebat dacă sora lui are un
frate, va spune că nu.
Manifestă curiozitate intensă faţă de obiectele şi fenomenele mediului înconjurător.
Se dezvoltă inteligenţa practică, acţiunile sale căpătînd, în timp, o siguranţă din ce în ce mai
mare, fapt care îi lărgeşte cîmpul de explorare din vecinătatea imediată, la arii mai largi.
20 Ghid pentru educatori

--- PAGE 21 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
Imaginaţia Are o fantezie deosebită, poate crea personaje şi evenimente fictive, unele stabile şi spe-
ciale, altele variabile de la zi la zi.
Trece cu uşurinţă de la real la fantastic, uneori insistă că e un anumit personaj sau animal
şi se comportă ca atare.
Coordonarea Se dezvoltă şi anumite abilităţi artistice. De aceea, dacă observaţi că micuţii au anumite
oculomotorie înclinaţii, încurajaţi-i.
sugestie! rezultatele explorării se constituie în experienţe de viaţă, de aceea este bine să încurajaţi,
în mod controlat, cunoaşterea mediului, fără să puneţi prea multe interdicţii. Supravegheaţi copiii
în aşa fel încît ei să nu se simtă restricţionaţi în explorarea mediului înconjurător.
fiţi conştienţi de faptul că alături de părinţi sau de alţi adulţi semnificativi sînteţi surse de informaţie
puternic exploatate în vederea rezolvării problemelor practice. La orice întrebare sau curiozitate oferiţi
răspunsuri concrete, pe înţelesul copilului. evitarea continuă a răspunsului fie inhibă curiozitatea
acestuia, fie îl determină să caute răspuns la alte surse.
DOMENIUL 3: Dezvoltarea limbajului şi a comunicării
 Limbajul este folosit de copil în 3 situaţii: pentru verbalizarea a ceea ce face, pentru comunicarea cu
ceilalţi, pentru a se juca cu cuvintele, îi place să le repete şi să le modifice.
 Dispune de capacitatea de a cunoaşte 800-1000 de cuvinte.
 Foloseşte des adjective, substantive, verbe. Îi plac rimele, poeziile scurte şi ştie să asculte.
 Ştie să folosească atît forme de plural ale substantivelor şi verbelor, cît şi pronume personale.
 Poate răspunde unei cerinţe de genul: Du-te şi caută paharul şi pune-l pe masă.
 Întrebările au o orientare finalistă (ex., Pentru ce ? La ce foloseşte?).
DOMENIUL 4: Dezvoltarea personală, socială şi emoţională
 După vîrsta de 2 ani, copilul traversează o perioadă de opoziţionism şi agresivitate, ca reacţie la situaţiile
frustrante prin care trece. Este începutul formării propriei identităţi, iar în procesul de autocunoaştere
şi de cunoaştere a mediului, el se loveşte de o serie de interdicţii şi restricţii.
 Manifestă nevoia de independenţă prin ieşiri agresive – se trînteşte la podea, ţipă, loveşte. Relaţia cu
adulţii capătă uneori caracteristicile unei lupte pentru autonomie, care trebuie abordată cu blîndeţe de
către educatori şi părinţi, astfel încît să-i faciliteze copilului o explorare cît mai completă a mediului,
ocrotindu-l însă de pericole.
 Îşi spune numele, vîrsta, sexul; spune numele unui prieten. Foloseşte pronumele eu.
 Se diminuează frica de separare de părinte.
 Copilul îşi plasează mama în centrul vieţii sale afective. Tata este preferat pentru anumite activităţi.
 Descoperă dorinţa de a face plăcere părinţilor şi a le fi de folos.
 Creşte dorinţa de afecţiune, căpătînd forme simbolice – copilul desfăşoară acţiuni menite a atrage stima
şi admiraţia persoanelor străine.
 Începe să descopere umorul, să înţeleagă o glumiţă şi să asculte fascinat ghicitori.
 Reacţionează confuz la schimbarea de mediu.
 Apare vinovăţia şi pudoarea (eritemul de pudoare – înroşirea feţei).
vîrsta -4 ani
DOMENIUL 1: Dezvoltarea motricităţii
 Se spală singur pe dinţi cu periuţa. Se îmbracă singur.
Ghid pentru educatori 2

--- PAGE 22 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
 Îşi încalţă papucii şi şosetele.
 Urcă treptele alternînd picioarele.
 Aleargă bine şi stă într-un picior, pentru o perioadă scurtă de timp.
 Sare de pe un picior pe altul şi peste un obstacol.
 Merge pe bicicletă cu roţi ajutătoare.
 Construieşte un turn din 10 cuburi.
 Îi place să dezmembreze obiectele şi să le asambleze.
 Copiază şi desenează contururi simple. Desenul nu mai este o "mîzgăleală".
 Ţine creionul cu degetele şi nu cu pumnul.
 Învaţă să folosească foarfecele.
sugestie! În această perioada pot apărea întrebări cu privire la diferenţa dintre culoarea pielii. Îi
puteţi explica copilului cu tact acest lucru, cu scopul de a preveni stereotipizările etnice şi rasiale.
atunci cînd pregătiţi un material vizual, includeţi personaje care reprezintă diferite etnii: astfel veţi
contribui la integrarea mentală a diferitelor rase şi etnii fără a face discriminare.
DOMENIUL 2: Dezvoltarea cognitivă
Percepţia Percepe lungimile: compară 2 lungimi (mai lung, mai scurt).
Percepe mărimile: sortează obiectele după 2 mărimi.
Percepe forma în cazul obiectelor cunoscute (căldăruşă).
Începe să se clarifice noţiunea de timp.
Atenţia Are atenţie involuntară stabilă: 24 min. în joc de construcţii şi 15 min. în joc de sortare.
Memoria Memorează direct 2 cifre.
Reproduce poezii din 2 strofe (8 versuri). Reproduce o melodie simplă.
Recunoaşte forma obiectelor prin pipăit.
Păstrează în memorie informaţia cîteva luni.
Gîndirea Numeşte obiectele cunoscute.
Înţelege conceptul de numărare.
Enumeră 3 obiecte.
Atunci cînd i se prezintă obiectele în contrast, înţelege conceptele la fel şi diferit, mai
lung, mai mare.
Grupează imaginile în 2 categorii generale (animale, flori).
Identifică corect 4 culori.
Explică o acţiune necesară simplă (ce faci cînd îţi este sete?).
Încearcă să rezolve problemele, dar le abordează dintr-un singur punct de vedere.
Imaginaţia Are imaginaţie reproductivă (dă mîncare păpuşii).
Coordonarea Desenează un om din 4 elemente (desenul va avea cel mai probabil un cap mare şi rotund,
oculomotorie cu ochi şi gură, dar nu şi corpul omului, picioarele pornesc de la cap).
Desenează o casă cu trăsăturile ei specifice.
Pliază hîrtia în două, după demonstraţie.
sugestie! În pofida faptului că memorarea poeziilor este considerată o particularitate a acestei vîr-
ste, mulţi copii refuză să repete şi să reţină versuri. acest comportament se poate datora tendinţelor
opozante ale copilului sau pur şi simplu faptului că nu-i place poezia! nu vă grăbiţi să concluzionaţi
că “are probleme cu memoria” sau “va avea o reuşită şcolară scăzută”.
22 Ghid pentru educatori

--- PAGE 23 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
DOMENIUL 3: Dezvoltarea limbajului şi a comunicării
Nivelul de dezvoltare al limbajului diferă foarte mult la copiii de această vîrsta; nu toţi copiii au carac-
teristicile prezentate mai jos. Capacitatea de comunicare verbală depinde mult de ajutorul acordat de către
părinţi şi educatori.
 Vocabularul este format din aproximativ 1500 de cuvinte înţelese şi/sau pronunţate.
 Îi place să repete multe cuvinte şi cifre.
 Gramatica este în mare parte corectă.
 Foloseşte pluralul în vorbirea curentă.
 Repetă 6 silabe (ex., este frig – este cald).
 Face greşeli de vorbire (pelticie, nazalitate, bîlbîială).
 Participă la conversaţii; ceilalţi îi înţeleg aproape toate cuvintele.
 Povesteşte despre activităţile şi experienţele zilnice.
 Povesteşte secvenţial 4-5 evenimente (ex., paşii pe care îi urmează atunci cînd face baie sau cînd se
îmbracă).
 Face comentarii relevante la poveştile care îi sînt citite, mai ales dacă este vorba despre evenimente
casnice.
 Realizează, într-o oarecare măsură, faptul că literele şi cuvintele au înţeles. Reuşeşte să scrie cîteva
litere.
 Cunoaşte una sau mai multe culori, denumirile părţilor corpului şi ale animalelor familiare.
 Începe să înţeleagă semnificaţia prepoziţiile: sub, pe, înapoi, deasupra.
 Răspunde la întrebări de genul ce faci? ce e asta? unde?, dacă este vorba despre obiecte şi evenimente
familiare.
DOMENIUL 4: Dezvoltarea personală, socială şi emoţională
 Poate spune numele, vîrsta şi sexul, precum şi adresa la care locuieşte.
 Dezvoltă simţul umorului.
 Arată afecţiune pentru familie, educatori şi prieteni.
 Începe să fie gelos faţă de relaţia părinţilor.
 Are o atitudine relaxată şi îi place să se conformeze.
 Înţelege unele abilităţi sociale cum ar fi împărţitul lucrurilor cu altcineva sau cum sa fie drăguţ, dar
copilul va învăţa aceste lucruri numai dacă este fericit.
 Învaţă că celelalte persoane sînt reale şi au sentimente; se poate întrista cînd cei din jur sînt trişti.
 Daca este supărar, nu va fi capabil să împartă jucăriile sau lucrurile cu cineva.
 Începe să fie capabil a aştepta un timp ceea ce îşi doreşte: Vom merge afara după ce adunăm jucării-
le.
 Are reacţii emotive vii (spaimă, mînie), dar fără profunzime.
 Are plăcere pentru obiecte, culori, muzică.
 Are sentimentul ruşinii faţă de persoane cunoscute.
 Are milă faţă de persoane şi fiinţe cunoscute.
vîrsta 4- ani
DOMENIUL 1: Dezvoltarea motricităţii
 Se balansează pe fiecare picior pentru 6 secunde.
 Poate merge de-a lungul unei linii subţiri.
 Merge pe vîrfuri, sare în faţă, pe loc şi într-un picior.
Ghid pentru educatori 2

--- PAGE 24 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
 Prinde mingea, ţinînd mîinile drepte.
 Arunca mingea peste cap.
 Taie în mod stîngaci cu foarfecele.
 Construieşte trepte din 3-4 cuburi.
 Mănîncă cu furculiţa.
 Se îmbracă şi se dezbracă singur.
DOMENIUL 2: Dezvoltarea cognitivă
Percepţia Compară 2 obiecte ca greutate (mai uşor-mai greu), ca înălţime (mai înalt-mai jos).
Identifică pe o construcţie 4 poziţii spaţiale (sus, jos, faţă, spate).
Sortează obiectele după culoare.
Înţelege mai bine conceptul de timp.
Înţelege ordinea evenimentelor zilnice: trezire, îmbrăcare, micul dejun, spălatul pe dinţi,
grădiniţa etc.
Atenţia Are atenţie involuntară stabilă în medie 30 min (cu mari variaţii individuale).
Dovedeşte spirit de observaţie (ex., rochiţa păpuşii are o pată).
Memoria Reproduce cu uşurinţă şi plăcere poezii.
Recunoaşte elementele omise de pe 5-6 desene incomplete.
Păstrează în memorie informaţia 1 an.
Gîndirea Distinge cifrele.
Numară pe degete sau enumară pînă la 5 obiecte.
Înţelege şi numeşte 2 lucruri opuse.
Ştie obiectele casnice uzuale: bani, mîncare, utilaje de bucătărie.
Relatează despre 2 imagini.
Explică o relaţie necesară mai complexă (ex., De ce avem nevoie de ochi?).
Grupează imagini în raport cu 3 noţiuni generale (fructe, păsări, flori).
Imaginaţia Are imaginaţie reproductivă mai bogată.
Se costumează şi se pretinde a fi un personaj ireal sau real.
Coordonarea Desenează un om din 6 elemente (ex., cap, corp, membre, îmbrăcăminte, nasturi,
oculomotorie coafură).
Desenează un dreptunghi după model.
Pliază hîrtia în diagonală, după demonstraţie.
DOMENIUL 3: Dezvoltarea limbajului şi a comunicării
 Vorbirea este fluentă, cu cîteva substituţii infantile.
 Lexicul numără aproximativ 2200-2800 de cuvinte.
 Vorbeşte clar, dar nu întotdeauna pronunţă corect anumite consoane (cum ar fi "r" sau "z").
 Vorbeşte singur în timpul activităţilor zilnice.
 Utilizează propoziţii lungi şi complexe (ex., nu m-am dat pe tobogan, dar m-am jucat în groapa de
nisip.).
 Este caracteristică abundenţa întrebărilor.
 Recunoaşte majoritatea literelor alfabetului.
 Unii pot citi cărţi simple, scrise cu litere mari.
 Scrie unele litere ale alfabetului, îşi poate scrie numele.
24 Ghid pentru educatori

--- PAGE 25 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
 Îşi poate susţine punctul de vedere şi oferă diverse idei.
 Povesteşte despre evenimente din trecut, prezent şi viitor, avînd un bun simţ temporal.
 Poate repeta o propoziţie din 9 cuvinte.
 Înţelege cuvintele opuse simple: mare-mic, tare-moale, greu-uşor etc.
 Semnalele de întîrziere a dezvoltării apar atunci cînd vorbirea copilului nu este înţeleasă sau cînd copilul
nu aude cuvintele rostite în şoaptă.
 Copilul este interesat de toate aspectele vieţii. Este important a le pune la dispoziţie teme de discuţie
cît mai diverse.
DOMENIUL 4: Dezvoltarea personală, socială şi emoţională
 Îşi cunoaşte adresa şi numărul de telefon.
 Începe să îşi formeze conştiinţa de sine prin interiorizarea limbajului.
 Are preferinţe şi aversiuni clare.
 Manifestă empatie.
 Alină prietenii aflaţi în suferinţă.
 Preferă anumiţi copii din grup.
 Pare sigur pe sine.
 Are, deseori, un comportament negativ.
 Poate să îşi tempereze reacţiile (cînd este în grup).
 Are nevoie de o "libertate controlată".
 Trăieşte sentimente morale faţă de faptele altor copii (încălcarea normelor jocului).
 Trăieşte cu impresia că părinţii sînt cei mai „tari” şi ştiu totul.
 Învaţă să aibă încredere în abilităţile sale fizice, dar, uneori, fie exagerează, fie nu se implică suficient,
caz în care trebuie îndrumat cu sfaturi.
sugestie! refuzul de a asculta şi a face ceea ce i se spune este un mod trecător de a-şi afirma inde-
pendenţa. trecerea de la dependenţă la interdependenţă se face în mai multe etape:
• dependenţa:”faci pentru mine” – sugar;
• independenţa: “fac singur” – copilul mic;
• interdependenţa: “noi facem” – preşcolarul; copilul vrea sa facă ceva, dar cere ajutor, pentru
a face mai bine.
cea mai bună metodă de a-i ajuta pe copii să devină independenţi este să le oferiţi oportunitatea
de a-şi asuma responsabilitatea, în măsura în care sînt pregătiţi, ceea ce înseamnă ca înainte de a
le da o sarcină urmează să le solicitaţi părerea. este important să nu-i criticaţi atunci cînd încearcă
să fie independenţi. Daţi-le copiilor sarcini simple – să facă curăţenie atunci cînd au vărsat ceva
pe jos, să vă ajute la căratul unor obiecte uşoare, să organizeze jucăriile, să sorteze cărţile etc.
vîrsta - ani
DOMENIUL 1: Dezvoltarea motricităţii
 Sare, ţopăie şi are un echilibru bun, sare peste o funie.
 Prinde mingi mari şi mici.
 Urcă şi coboară treptele alternînd picioarele.
 Este stabilită mîna utilizată cu preponderenţă.
 Îşi dezvoltă vederea cromatică şi la distanţă.
 Are deprinderi noi (îşi şterge nasul, se piaptănă).
Ghid pentru educatori 2

--- PAGE 26 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
 Mînuieşte foarfecele.
DOMENIUL 2: Dezvoltarea cognitivă
Percepţia Sortează o varietate mare de obiecte potrivit unei singure caracteristici comune
Percepe şi distinge 4-5 poziţii spaţiale
Atenţia Manifestă spirit de observaţie prin orientare verbală (ex., ce a greşit piciorul?).
Memoria Reproduce poezii mai lungi, cu intonaţie.
Recunoaşte elementele omise de pe 7-8 desene incomplete.
Reproduce noţiuni din sfera a 2-3 noţiuni generale (animale, legume, păsări).
Evocă o întîmplare sau acţiune.
Păstrează în memorie informaţia 1,5 ani.
Gîndirea Relatează despre 3 imagini cu unele detalii.
Explică utilitatea a 4-5 obiecte (cană, furculiţă, umbrelă, masă, ghete).
Explică o relaţie necesară foarte complexă (ex., De ce avem nevoie de cărţi?).
Grupează imagini în raport cu 4-5 noţiuni generale (fructe, legume, păsări, flori, mobilă,
îmbrăcăminte).
Înţelege analogii opozante.
Defineşte 3 obiecte sau fiinţe.
Unii copiii pot număra pînă la 100.
Descrie serii de operaţii (ex., prepararea salatei).
Utilizează corect negaţia.
Imaginaţia Deosebeşte normalul de neobişnuit.
Coordonarea Desenează un pătrat şi un triunghi după model.
oculomotorie Redă în desen profilul uman cu picioare, nas, ochi, gură, braţe, trunchi.
Redă în desen direcţia liniilor (vertical, orizontal) şi, relativ adecvat, legăturile dintre
părţile obiectului desenat.
DOMENIUL 3: Dezvoltarea limbajului şi a comunicării
 Vocabularul numără aproximativ 3500 de cuvinte.
 Poate pronunţa corect toate sunetele limbii materne.
 Poate citi bine.
 Poate scrie.
 Înţelege cuvinte precum întunecat, luminos şi devreme.
 Cunoaşte şi defineşte 1-2 anotimpuri.
 Apariţia limbajului interior sporeşte enorm de mult posibilităţile copilului de a-şi planifica mental
activitatea, de a o regla permanent. Vorbind cu sine, mai ales atunci cînd se află în situaţii dificile,
problematice, copilul îşi poate ordona acţiunile, stabili punctele modale ale activităţii, găsi soluţii.
Limbajul interior are o importanţă mare în dezvoltarea lui intelectuală, copilul reprezentînd, de fapt,
mecanismul fundamental al gîndirii.
DOMENIUL 4: Dezvoltarea personală, socială şi emoţională
 Vine la grădiniţă în contact cu diferite idei şi comportamente; de asemenea, trebuie să se adapteze la
un nou sistem sau la noi reguli.
 Îşi împarte lucrurile şi se comportă plăcut cu cei din jur.
 Preferă să se joace cu cineva, decît singur.
2 Ghid pentru educatori

--- PAGE 27 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
 Conştientizează condiţia de băiat sau fată; de aceea, adesea, copiii se joacă diferenţiat.
 Este calm şi prietenos; se joacă şi cu fetiţe, şi cu băieţei, deşi preferă reprezentanţii aceluiaşi sex.
 Este mult mai independent şi îşi controlează mult mai bine comportamentul.
 Începe să înţeleagă ce înseamnă a respecta regulile unui joc şi a fi corect.
 Pune întrebări complicate şi vrea să fie luat în serios.
 Dezvoltă simţul conformismului – îi critică pe cei care nu se conformează;
 Din punct de vedere emoţional, este stabil şi acomodat bine mediului; ar putea să se teamă de întuneric
sau de cîini, deşi fobiile nu sînt specifice pentru această vîrstă. Atunci cînd este obosit, poate să îşi roadă
unghiile, să clipească repede, să îşi sugă degetul, să îşi dreagă vocea etc.
 Este preocupat să le facă pe plac adulţilor şi se jenează cu uşurinţă.
 Se manifestă criza de prestigiu, adică disconfortul pe care îl trăieşte ori de cîte ori este mustrat în
public.
sugestie! oferiţi-le copiilor posibilitatea de a iniţia conversaţii şi luaţi în considerare punctul lor de
vedere. Încercaţi să nu trivializaţi lucrurile de care se tem sau se simt ruşinaţi. ocazional, copiii la
această vîrstă mint, din dorinţa de a le face pe plac adulţilor. aceste minciuni nu sînt atît de grave
încît să fie aspru pedepsite; mai indicat este să-i ajutaţi pe copii să îşi asume responsabilităţi.
vîrsta - ani
DOMENIUL 1: Dezvoltarea motricităţii
 Are energie, echilibru şi rapiditate în mişcare.
 Se orientează cu uşurinţă în schema corporală proprie.
 Are auzul fonematic dezvoltat.
 Are vederea cromatică bună şi simţul proporţiilor.
 Merge corect într-un cerc desenat pe podea.
 Execută cu uşurinţă sărituri în înălţime.
 Îşi leagă şireturile.
 Taie bine cu foarfecele.
 Întinde cu cuţitul pe felia de pîine.
DOMENIUL 2: Dezvoltarea cognitivă
Percepţia Percepe auditiv toate fonemele limbii materne.
Indică şi denumeşte 6-7 culori sau nuanţe.
Relaţionează ora indicată de ceas cu programul zilnic.
Înţelege conceptul de jumătate.
Atenţia Are atenţie concentrată desprinsă de obiectul concret.
Memoria Compară din memorie 2 obiecte (lemn, sticlă).
Recunoaşte elementele omise din desene.
Relatează activităţile obişnuite pentru 3 momente principale ale zilei.
Cunoaşte şi denumeşte 3-4 anotimpuri, obiectele de vestimentaţie şi încălţăminte fo-
losite.
Recunoaşte silabele omise din cuvînt şi cuvintele omise din propoziţie.
Păstrează în memorie informaţia circa 3 ani.
Recunoaşte şi identifică monedele – începe să numere banii şi să-i păstreze.
Ghid pentru educatori 2

--- PAGE 28 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
Gîndirea Relatează pe larg despre 3 imagini prezentate.
Defineşte 4 obiecte sau fiinţe.
Stabileşte asemănări între 2 obiecte prezentate (măr-portocală).
Înţelege intuitiv relaţii contrarii (a lipi-a dezlipi).
Foloseşte forme complexe de comparaţie (cald, călduţ, fierbinte).
Denumeşte noţiuni din sfera a 4-5 categorii generale (îmbrăcăminte, mobilă, transport).
Are cunoştinţe elementare despre unele meserii.
Imaginaţia Este centrată pe fabulos (inventează şi amplifică întîmplări).
Coordonarea Desenează un romb după model.
oculomotorie Redă mai bine proporţiile în desen.
DOMENIUL 3: Dezvoltarea limbajului şi a comunicării
 Vocabularul numără peste 4000 de cuvinte.
 Pronunţă corect cele mai dificile sunete ("r", "ş").
 Poate avea o conversaţie de lungă durată.
DOMENIUL 4: Dezvoltarea personală, socială şi emoţională
 Îşi alege prietenii după personalitate şi interese.
 Prieteniile sînt instabile, se poate purta chiar urît cu ceilalţi copii.
 Începe să se compare cu ceilalţi copii.
 Începe să înţeleagă punctul de vedere al altor persoane.
 Împarte şi se joacă cu ceilalţi copii.
 Îi place responsabilitatea şi este capabil, în anumite limite, de autocritică.
 În funcţie de personalitatea fiecăruia, copiii pot fi foarte încrezători în sine sau, dimpotrivă, pot avea
o părere proastă despre ei.
 La vîrsta de 6 ani, începe să înţeleagă regulile, iar la 7 ani – adaugă propriile reguli; schimbă regulile
după bunul plac şi tinde să fie învingător cu orice preţ.
 Majoritatea băieţilor se identifică cu tata şi o pot învinovăţi pe mama pentru toate lucrurile rele. Copiii
se pot identifica şi cu adulţii din afara familiei – educatori, vecini etc.
 Acceptă cu dificultate criticile şi este foarte sensibil, emoţional.
 Fiinţa sa este centrul propriului univers, are tendinţa de a se lăuda.
 Copiii la această vîrstă vor multe, sînt rigizi şi negativişti, se adaptează greu, pot da dovadă de
comportament violent şi crize de furie.
sugestie! ajutaţi-l pe copil să aibă o conduită socială adecvată, acceptînd situaţiile în care nu
poate cîştiga. În cadrul unor activităţi de joc, stabiliţi împreună regulile de conduită, trasînd limite
rezonabile, explicînd fiecare comportament în parte (atenţionînd asupra consecinţelor generate de
comportamentele indezirabile, precum şi de beneficiile celor agreabile).
Fiecare copil îşi are ritmul propriu de dezvoltare. La unii el este mai rapid, la alţii – mai lent. Unii nu pot face
faţă unor sarcini ce par a fi fireşti şi corespunzătoare vîrstei lor. Aceştia riscă să fie catalogaţi ca fiind deficienţi
sau întîrziaţi mental. Dar tot ei, ulterior, pot impresiona prin performanţele lor şcolare. Alţii se dezvoltă
într-un ritm propriu mai lent ori atestă mari lacune în plan cognitiv. Pentru a favoriza integrarea copiilor cu
deficienţe de dezvoltare a sferei cognitive în instituţiile educaţionale de masă şi, ulterior, în comunităţile din
care fac parte, este nevoie de măsuri cu caracter profilactic sau de sprijin, cum ar fi:
2 Ghid pentru educatori

--- PAGE 29 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
– aplicarea, în grădiniţă şi în familie, a unor măsuri de stimulare generală şi terapie specializată în aspect
senzorial, psihomotor, de limbaj;
– pregătirea atentă a debutului şcolar, mai cu seamă al celor care prezintă dificultăţi de comunicare şi
relaţionare, în activitatea grafică, în orientare ş.a
sugestie! În cazul unor întîrzieri accentuate, se recomandă amînarea cu încă un an a debutului
şcolar, dar cu obligaţia pregătirii intensive, care pentru unii copii este destul de anevoioasă.
posibile soluţii de integrare a copiilor cu deficienţe de dezvoltare a sferei cognitive
• Organizarea grupei pe centre de interes, punerea la dispoziţia copiilor a unui sortiment mare de ma-
teriale – permite alternarea stilurilor de învăţare.
• Observarea atentă a fiecărui copil şi stabilirea cerinţelor educaţionale speciale – permite planificarea
activităţii educative conform nivelurilor de dezvoltare ale tuturor copiilor.
• Divizarea sarcinilor în etape mai mici de învăţare.
• Diversificarea şi multiplicarea posibilităţilor de exprimare, mai cu seamă pentru copiii cu dificultăţi de
vorbire (prin desen, pictograme ş.a).
• Substituirea semnalelor vizuale cu cele auditive, tactile şi a semnalelor auditive cu cele vizuale, tactile
etc., însoţite de descrierea în detaliu – favorizează percepţia informaţiei de către copiii cu deficienţe de
vedere ori de auz.
4. Achiziţii psihologice notabile ale copilăriei
• Conceptul de sine suferă modificări majore. Copilul începe să se perceapă nu doar ca simplu actor
al propriilor acţiuni, ci şi ca “regizor” al acestora. El îşi dezvoltă o constanţă a sinelui, percepţia unui
sine stabil, care nu se schimbă indiferent de comportamentele sale, de răspunsurile şi feedback-urile
celorlalţi. De asemenea, în jurul sinelui se construieşte şi un set de evaluări pozitive sau negative, care
constituie stima de sine.
• Un alt aspect al conceptului de sine care se dezvoltă la această vîrstă îl reprezintă identitatea de
gen. Conceptul de gen se exprimă atît în adoptarea unor comportamente specifice sexului căruia
îi aparţine şi în înţelegerea semnificaţiei faptului de a fi băiat sau fată, cît şi în înţelegerea constanţei
genului în ciuda unor schimbări superficiale ale aspectului fizic. Conceptul de gen (sex psihologic sau
“gender” – engl.) reprezintă asumarea mentală a sexului biologic. Formarea acestuia începe către vîrsta
de 3 ani şi are loc în mai multe etape:
– adoptarea comportamentelor şi a atitudinilor specifice genului căruia îi aparţine copilul;
– apariţia conceptului de gen ca atare, adică înţelegerea în termeni cognitivi a ceea ce înseamnă să fii
băiat/bărbat sau fată/femeie;
– apariţia angajamentului emoţional faţă de un gen particular (care se prelungeşte pînă în
adolescenţă).
Din punct de vedere comportamental, la 2 ani, preferinţa pentru anumite jucării este destul de clar di-
ferenţiată, poate şi din cauza educaţiei sau a întăririlor primite de la părinţi. Copiii identifică deja anumite
obiecte ca fiind feminine sau masculine. Dar, deşi acceptă această împărţire a lumii, încă nu îşi pot recunoaşte
apartenenţa la una dintre categorii.
La 3-4 ani, preferinţa pentru anumite obiecte sau activităţi este deja pregnantă.
Ghid pentru educatori 2

--- PAGE 30 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
sugestie! Încurajaţi copiii să se joace cu jucăriile care îi atrag, fără a ţine cont de restricţiile cul-
turale. cînd îi antrenaţi în jocul de rol sau de simulare, invitaţi-i să „joace” şi alte roluri decît cele
care desemnează categoria de gen ai cărei reprezentanţi sînt. Surprindeţi copiii care îi admonestează
sau îi ridiculizează pe alţii pentru preferinţe ludice „neconforme” din punctul de vedere al genului
şi atrageţi-le atenţia că singurul lucru care contează este interesul fiecăruia şi preferinţele sale. nu
ironizaţi băieţii cărora le place să servească masa, să se joace cu păpuşile sau să picteze. cine ştie,
poate devine un mare designer! La fel, nu descurajaţi fetele care preferă să se joace cu maşinuţe.
O importanţă deosebită o are sancţionarea culturală. Aici rolul decisiv îl au părinţii. De regulă, taţii sancţio-
nează prompt comportamentele nepotrivite/neconforme genului (mai ales la băieţi), iar mamele admonestează
fetiţele pentru conduitele „nedemne de o prinţesă”.
sugestie! invitaţi părinţii la o discuţie cu privire la educaţia de gen a copiilor şi transmiteţi cu
insistenţă mesajul că rolurile de gen şi relaţiile de gen în societate trec prin mari modificări, că este
mai sănătos şi mai adaptativ pentru copii să deţină un arsenal vast de conduite şi atitudini prin
intermediul cărora să fie mai funcţionali ca adulţi, să se integreze mai eficient în grupuri sociale şi
să fie eficienţi în diverse relaţii sociale. Mai mult, o educaţie de gen corespunzătoare presupune, întîi
de toate, realizarea potenţialului fiecărui copil, considerarea resurselor sale şi a aptitudinilor, fără a
circumscrie dezvoltarea copilului în virtutea stereotipurilor existente (cu privire la relaţiile de gen,
profesii şi vestimentaţie pentru fete şi băieţi etc.).
Conceptul de gen apare cu referire la sine şi doar apoi se extinde la cei din jur.
sugestie! Pentru a ajuta copilul să perceapă adecvat apartenenţa de gen proprie şi a celorlalţi copii,
recurgeţi la următorul dialog: “Dacă Mihai avea părul scurt şi acum are părul lung, s-a transformat
în fetiţă?”. În cazul cînd răspunsul copilului este afirmativ, întrebaţi-l: “Dar dacă tu ai avea părul
lung, te-ai fi transformat în fetiţă?”. De regulă, copilul va răspunde negativ, iar dvs. îl veţi ajuta să
raporteze acelaşi lucru şi asupra lui Mihai.
• progrese semnificative apar în capacitatea de autoreglare şi autocontrol. Preşcolarii pot să îşi inhibe
acţiunile mult mai bine, să accepte amînarea recompenselor şi să tolereze frustrările. Ei sînt capabili să
interiorizeze regulile şi să se supună acestora chiar şi atunci cînd adulţii nu sînt de faţă. De asemenea,
reuşesc să îşi automonitorizeze comportamentul în funcţie de context.
sugestie! Pentru a consolida această capacitate, este indicat ca, după o scurtă absenţă a dvs. sau după
un joc în grupuri mici, să aveţi o discuţie cu copilul privind respectarea regulilor şi a felului în care
s-a comportat, lăudîndu-l pentru conduitele adecvate şi ignorînd sau manifestînd convingerea unor
conduite mai bune, în cazul celor indezirabile. aceste discuţii sînt mai necesare copiilor hiperactivi,
copiilor cu conduite inadecvate şi celor care „uită” regulile.
• diferenţele temperamentale sînt tot mai evidente la această vîrstă. Se consideră că diferenţele interin-
dividuale pot fi regăsite pe un continuum timiditate şi inhibiţie, sociabilitate şi extroversiune. Aceste
diferenţe sînt şi mai clare atunci cînd copiii se confruntă cu situaţii nefamiliare.
Copiii care au tendinţa să se inhibe (încercaţi să evitaţi folosirea cuvîntului inhibaţi) sînt intimidaţi mai
repede de un adult decît de un seamăn. Astfel, în cadrul unor activităţi de realizare a sarcinilor sau de joc, spre
0 Ghid pentru educatori

--- PAGE 31 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
deosebire de copiii cu un grad de sociabilitate crescut, care îşi vor expune punctul de vedere sau vor negocia
cu dvs., cei cu un grad sporit de inhibiţie pot trăi stări de spaimă instantanee şi vor evita comunicarea.
Reactivitatea şi inhibiţia comportamentală au fost puse în relaţie şi cu strategiile de coping (din engl.– a
face faţă la ceva/cineva) ale celor de 4-6 ani. Astfel, copiii cu un grad sporit de inhibiţie se focalizează pe pre-
lucrarea excesivă a problemelor, fără căutarea unei soluţii, în timp ce copiii cu un nivel sporit de sociabilitate
au un stil constructiv de focalizare pe soluţie. Focalizarea pe problemă sau pe soluţie este legată de atenţie,
controlul atenţional fiind mai fragil la copiii cu un grad înalt de inhibiţie. Aceştia sînt mai sensibili şi la factorii
distractori, chiar dacă ruminează foarte mult. Şi în cazul acesta există pronunţate influenţe culturale privind
diferenţele de gen: în societatea noastră, capacitatea de coping constructiv nu este valorizată la fel, băieţii fiind
întăriţi să adopte strategii active, iar fetele – strategii evitative.
sugestie! este indicat să abordaţi diferenţiat aceşti copii, în special în cadrul activităţilor: să încu-
rajaţi găsirea soluţiilor, să asiguraţi un mediu de lucru optim, fără prea mulţi factori distractori, să
perseveraţi cu exerciţii de stimulare a atenţiei etc.
În ceea ce priveşte diferenţele de gen, fiţi conştienţi de existenţa propriilor stereotipuri de gen şi atitudini diferenţiate
pentru fete şi băieţi şi nu permiteţi ca acestea să saboteze calitatea educaţiei (inclusiv de gen) pe care o realizaţi.
• se dezvoltă relaţiile cu prietenii. Începînd cu vîrsta de 3 ani, copiii manifestă o tendinţă pronunţată
pentru alegerea prietenilor pe considerente de sex, vîrstă şi comportament. După formarea diadelor
sau a grupurilor, apar diferenţe în tratarea prietenilor faţă de alţi copii. Se pare că în interiorul gru-
pului de prieteni există interacţiuni sociale mult mai accentuate şi jocuri mult mai complexe. Dar şi
interacţiunile negative sînt mai frecvente, lucru care se reflectă în numărul crescut de conflicte. Însă
atunci cînd conflictul se rezolvă, între prieteni există atitudini mai înţelepte: de negociere şi renun-
ţare în favoarea celuilalt pentru soluţii care să împace ambele părţi. Se afirmă că cel mai important
lucru în stabilirea unei relaţii între copiii de 3-5 ani ar fi capacitatea de a împărtăşi aceleaşi scenarii
în cadrul jocului simbolic; cu alte cuvinte, devin prieteni cei ce se joacă împreună.
sugestie! Încercaţi să nu interveniţi prea mult în timpul jocului, lăsaţi copiii să îşi stabilească regulile
şi să adopte măsuri de penalizare pentru cei care le încalcă. totuşi, atunci cînd în cadrul grupului
mare se cristalizează o gaşcă dominantă şi membrii acesteia se manifestă mai agresiv în raport cu
alţi copii, acţionaţi. atenţie însă, nici în acest caz şi nici în altele, nu se recomandă destrămarea
artificială a grupurilor mici de copii, precum şi a diadelor (oricît de „periculoase” ar fi). nu separaţi
prietenii şi amicii decît episodic (pentru luarea mesei sau pentru realizarea de sarcini în comun cu
alţi copii decît cei din grupul mic).
Grupurile de copii sînt organizate ierarhic, avînd lideri informali care domină şi impun idei, chiar dacă
aceştia se afirmă fără ca cineva din grup să îşi dea seama. Această structură ierarhică ar duce la un fel de uma-
nizare a lumii sociale a copiilor, absorbind tendinţele lor agresive.
sugestie! evitaţi să schimbaţi ordinea ierarhică din cadrul grupului mare şi al grupurilor mici, oricît
de mult aţi fi tentat să o faceţi. Bineînţeles, de la înălţimea experienţei dvs. de viaţă, puteţi considera
că lider ar trebui să fie Dinu, dar dacă grupul îl urmează pe ionuţ, nu este cazul să insistaţi sau să
manipulaţi situaţia astfel încît să-l avantajaţi pe Dinu. este decizia copiilor şi nici ei nu vor şti să
argumenteze de ce îl urmează anume pe ionuţ!
Ghid pentru educatori 

--- PAGE 32 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
Din perspectiva dimensiunii de gen, este indicat să nu descurajaţi prin opinii sau limbaj nonverbal
orice iniţiativă parvenită de la fetiţe: deocamdată, societatea noastră dezaprobă manifestările de
liderism din partea acestora şi nu credem că v-ar plăcea să ştiţi că sînteţi persoana care a împiedi-
cat apariţia unei viitoare preşedintă de ţară! Ţineţi minte: fiecare copil are dreptul să îşi realizeze
potenţialul!
5. Nevoile copilului şi preocuparea pentru respectarea lor
„obiectivul absolut este educarea copiilor în aşa fel încît să fie pregătiţi a duce
o existenţă responsabilă, fericită şi plină de reuşite. asta înseamnă că veţi anticipa
nişte situaţii precise pentru copiii voştri, avînd în vedere că ei nu o pot face singuri.”
(Ross Campbell)
Concepte:
- nevoie – stare a persoanei care resimte o lipsă, acţionează ca un semnal de alarmă şi îl conduce pe individ
la săvîrşirea unor acţiuni pentru a o satisface;
- ataşament – „orice formă de comportament prin care persoana se plasează şi menţine proximitatea
cu un anumit individ pe care îl vede ca fiind capabil a se confrunta cu dificultăţile vieţii” (Bowlby);
ataşamentul copilului nu se realizează atît faţă de persoana care îl hrăneşte sau îl schimbă, cît faţă de
persoana care interacţionează şi care comunică emoţional, empatic cu el;
- figură de ataşament – persoană care îngrijeşte în mod constant copilul şi cu care acesta interacţionează
mai des. Această persoană este percepută de copil ca un scut, care îl ajută să se angajeze în explorarea
lumii sociale şi fizice. De cele mai dese ori, figura de ataşament al copiilor este mama.
Copilul de - ani
nevoile copilului Comportamente neadecvate ale Consecinţele nerespectării ne-
adulţilor voilor
• Nevoia de susţinere permanentă din • Atitudinea nonpermisivă: este • Copilul adoptă un comporta-
partea adultului; mic, nu ştie, nu înţelege; ment de revoltă sau de obedi-
• nevoia de valorizare din partea adul- • desconsiderarea competenţelor enţă exagerată, de neîncredere
tului pentru dobîndirea încrederii copilului (nu îl lăsăm să mă- în propriile puteri (timiditate,
în sine şi în adult; nînce singur pentru că este mic refuzul de a sta singur în came-
• nevoia de stimulare a independen- şi nu poate sau nu poate duce ră, pavor nocturn sau enurezis
ţei; singur lingura la gură şi, în loc nocturn);
• nevoia de a semăna cu părinţii ca sa mănînce, face mizerie); • nu are curaj pentru noi experi-
personalitate; • atitudine de supraprotejare; enţe;
• învăţarea autocontrolului; • lipsa stimulării copilului; • adoptă un model de relaţie
• nevoia jocurilor zilnice, cu o diver- • lipsa de reguli sau reguli excesi- ambivalentă cu adultul: de
sitate de obiecte; ve, neadecvate vîrstei şi puterii respingere a adultului, dar şi
• nevoia de situaţii în care să înveţe de înţelegere a copilului. dependenţă de acesta.
să se îngrijească singur.
2 Ghid pentru educatori

--- PAGE 33 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
Copilul de - ani
nevoile copilului Comportamente neadecvate ale Consecinţele nerespectării ne-
adulţilor voilor
• Nevoia de a vorbi despre ceea ce • Atitudine critică; • Comportamente de rezistenţă;
simte, de a împărtăşi experienţe • atitudine nejustificată de con- • se simte judecat şi vinovat, motiv
şi sentimente cu adulţii şi copi- trol; pentru care va avea un compor-
ii; • lipsa feedback-ului; tament de ascundere;
• nevoia de a se simţi partener în • penalizare pentru fabulaţii, fiind • refuzul dialogului, stagnare în
dialog; considerate minciuni; dezvoltarea limbajului şi la nivel
• nevoia de a avea prieteni printre • evitarea unor subiecte din sfera psihosocial;
semeni; de curiozitate a copilului. • teamă crescută la lăsarea nopţii,
• nevoia de feedback, de apreciere enurezis şi stări de groază;
din partea educatoarei; • ascunderea adevărului de teama
• nevoia de fabulaţie; de a nu fi pedepsit, de a pierde
• nevoia de cunoaştere în legătură dragostea adulţilor;
cu viaţa sexuală şi diferenţele se- • reacţii de ruşine, teamă, timidi-
xuale. tate.
Copilul de - ani
nevoile copilului Comportamente neadecvate ale Consecinţele nerespectării nevoilor
adulţilor
• Nevoie permanentă de • Neînţelegerea complexităţii • Instabilitate emoţională crescută ce duce
susţinere şi valorizare; perioadei de trecere; la vulnerabilitate, oboseală sau agitaţie,
• nevoia de a depăşi perioa- • reacţii neadecvate la modifică- hiperactivitate;
da de trecere de la grădini- rile emoţionale ale copilului; • stare de disconfort (oboseală excesivă,
ţă la şcoală, de la un model • suprasolicitarea copilului; abandonul activităţilor agreate anterior,
social la altul; • aşteptări ce depăşesc puterea de poftă crescută de mîncare sau lipsa poftei
• nevoia de a înţelege si- concentrare a copilului; de mîncare etc.
tuaţiile conflictuale din • mediu relaţional instabil; • perturbări relaţionale profunde (irasci-
mediul familial, cauzele • crearea iluziei de mediu fami- bilitate crescută, încălcarea permanentă
şi efectele acestora. lial sănătos (ascunderea unor a limitelor şi/sau eludarea autorităţii
situaţii/evenimente conflictu- adultului, retragere în sine);
ale). • dezvoltă suspiciuni, se instalează un sen-
timent de vinovăţie greu de demontat
(părinţii divorţează din cauza mea; eu sînt
vinovat că m-au părăsit) şi cu repercusiuni
asupra dezvoltării sale normale.
Ghid pentru educatori 

--- PAGE 34 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
Satisfacerea nevoilor copiilor reprezintă unul din sloganele de care ar trebui să se conducă adulţii (în special
părinţii şi educatorii). Cea mai bună modalitate prin care o putem face este educaţia prin iubire.
Educaţia prin iubire este o educaţie proactivă, care anticipează nevoile elementare ale copiilor şi încearcă
să le satisfacă.
Educaţia eficientă se bazează pe 4 pietre de temelie:
1. satisfacerea nevoilor emoţionale şi de iubire ale copilului;
2. asigurarea unei pregătiri pline de iubire, dar şi formarea unei discipline a copilului;
3. asigurarea unei protecţii fizice şi emoţionale;
4. explicarea şi exemplificarea controlului mîniei.
Dacă lipseşte una dintre aceste pietre de temelie sau nu se pune accentul necesar pe ea, copilul ar putea
să se confrunte cu anumite probleme.
Grilă de autoevaluare
În vederea realizării unei educaţii eficiente, reflectaţi asupra următoarelor întrebări:
- Aveţi copii cu care vă place să lucraţi mai mult?
- Vi se întîmplă să cedaţi în faţa unor comportamente neadecvate ale copiilor?
- Vă este dificil să interacţionaţi cu unii părinţi?
- Aveţi în grupă copii pe care îi adoraţi/preferaţi?
- Aveţi suficientă răbdare de a colabora cu părinţii?
- Credeţi că există copii „răi”?
- Credeţi că de neascultarea copiilor sînt vinovaţi părinţii acestora?
Reflectarea asupra acestor întrebări vă va ajuta să conştientizaţi în ce măsură sînteţi capabil/ă să acceptaţi
necondiţionat copiii cu care interacţionaţi.
Ce înseamnă, de fapt, acceptarea necondiţionată – una dintre abilităţile ce asigură eficienţă educaţiei? În-
seamnă să acceptaţi copilul indiferent de capacităţile sale, de aspectul fizic sau trăsăturile de caracter. Indiferent
de faptul că vă aminteşte de o altă persoană (pe care o placeţi sau nu). Indiferent de ce aşteptaţi de la el. Şi,
cel mai greu, indiferent de faptul că se poartă şi reacţionează într-un anume fel.
Evident, aceasta nu înseamnă să-i aprobaţi mereu comportamentul, ci doar să îl acceptaţi ca personalitate,
chiar dacă îi detestaţi comportamentul – un lucru deloc uşor de înfaptuit.
6. Diversitatea de manifestări psihocomportamentale specifice copilăriei
"Copilul hipersensibil, temător"
De cele mai multe ori, aceşti copii au un comportament ce demonstrează precauţie şi teamă, ceea ce le
limitează puterea de explorare şi exprimare. Copilul mic cu personalitate de tip hipersensibil este foarte
timid, atît în relaţiile cu copii de aceeaşi vîrstă, cît şi cu adulţii. Mai tîrziu, poate avea chiar atacuri de panică
1 Deşi folosite pe larg de către părinţi şi educatori, acest tip de sintagme prin care adulţii caracterizează copiii nu
sunt recomandabile. Odată pronunţate, aceste tipologii nu fac decît să eticheteze copiii şi să-i reducă la nişte
manifestări comportamentale, omiţînd identitatea şi personalitatea copiiilor. Mai mult decît atît, ele pot deveni
profeţii care se autorealizează deoarece în timp, copilul va ajunge să se „conformeze” acestor etichete. Ceea ce
deranjează de fapt, este o conduită, o manifestare comportamentală, o atitudine, şi nu copilul în întregime.
Îndemnul nostru este să evitaţi folosirea unor asemenea etichete. Puteţi caracteriza copilul ca fiind „cu manifestări
agresive”, şi nu „un copil agresiv” sau „un copil cu timiditate sporită” versus „copil timid”.
4 Ghid pentru educatori

--- PAGE 35 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
şi stări schimbătoare. Unul din riscuri este depresia. În general, copilul hipersensibil are o aţentie sporită
pentru detalii, este foarte receptiv la tot ceea ce îl înconjoară şi poate fi copleşit de evenimentele încărcate
emoţional. Copilul hipersensibil se remarcă prin reacţii exagerate la atingere, zgomote puternice: aromele,
sunetele şi experienţele tactile ce sînt plăcute pentru un alt copil pe el îl pot irita.
sugestie! evitaţi să catalogaţi public copiii cu un grad înalt de sensibilitate ca fiind fricoşi, neputincioşi
etc. Profilul lor psihologic conţine multe alte trăsături prin care îi puteţi caracteriza! totodată, deoarece
au un simţ de orientare redus şi se pot rătăci, nu-i implicaţi în calitate de ghid în activităţi ce presupun
abilităţi de orientare în spaţiu. nu veţi face decît să le sporiţi deznădejdea şi să le accentuaţi neîncre-
derea. La fel, puţini dintre ei au aptitudini sportive, în schimb performează la activităţi care necesită
concentrare şi atenţie la detalii (ex., origami) – o mare resursă pentru activităţile migăloase.
În acelaşi timp, dacă veţi avea o reacţie fie prea protectoare şi îngăduitoare, fie prea punitivă şi
intruzivă, veţi agrava stările şi comportamentele amintite. cea mai bună abordare în educaţia
acestui tip de personalitate este empatia, oferirea unor limite blînde, dar ferme, precum şi încurajarea
experienţelor noi şi a explorărilor.
"Copilul ruşinos şi retras" evită participarea în situaţii sociale datorită fricii de situaţie, de eşec sau de
critică, de umilinţă. Spre nefericire, aceşti copii sînt ignoraţi, deoarece, spre deosebire de cei solicitanţi de
atenţie, creează probleme.
Recomandări practice:
 Determinaţi cauzele prin metode indirecte.
 Construiţi o relaţie de încredere cu copilul.
 Implicaţi copilul în activităţi de grup sau proiecte. Lăsaţi-l să îşi aleagă coechipierii.
 Delegaţi-i responsabilităţi – transmiterea mesajelor, îngrijirea florilor ş.a. Evitaţi acţiuni ce depăşesc
posibilităţile copilului.
 Nu ironizaţi pe seama stării sale de ruşine sau nu-i cereţi să comunice ceva în faţa grupului fără a-l
preveni. O modalitate de încurajare a copilului să vorbească este programarea unei întrebări şi a unui
răspuns. Îl veţi invita să vorbească în faţa celorlalţi doar cînd va dori el.
 Dezvoltaţi noi comportamente prin jocuri de rol.
"Copilul apatic şi visător"
Copilul cu acest tip de personalitate se arată foarte puţin interesat de ceea ce se petrece în jurul lui şi, în
vreme ce semenii lui aleargă şi ţipă, el stă liniştit în colţişorul său. Partea pozitivă este imaginaţia foarte bogată
şi capacitate de independenţă sporită, calităţi apreciate şi utile la maturitate. Spre deosebire de copiii hipersen-
sibili, cei apatici şi visători au nevoie de stimuli puternici pentru a reacţiona – sunet puternic şi prelung, atin-
gere puternică etc. Copiii apatici pot avea probleme cu activităţile ce necesită coordonarea mişcărilor: legatul
şireturilor, desenatul, urcatul scărilor, mersul prin spaţii înguste fără a agăţa şi răsturna obiectele din jur. Alte
probleme pot apărea în cadrul dezvoltării limbajului şi a comunicării verbale.
sugestie! nu renunţaţi la aceşti copii! nu este exclus să aveţi această tendinţă, tocmai deoarece este
nevoie de stimuli puternici pentru a le capta atenţia şi de implicare emoţională. resursele dvs. cele
mai solicitate în raport cu ei sînt: energia, răbdarea şi perseverenţa.
"Copilul sfidător, încăpăţînat şi obraznic"
Copilul cu acest tip de personalitate are un comportament predominant negativ, fiind recalcitrant şi vrînd
Ghid pentru educatori 

--- PAGE 36 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
să aibă controlul tot timpul. De multe ori, face exact opusul a ceea ce i se cere. Preferă repetiţia şi schimbările
lente, are tendinţa de a fi perfecţionist şi impulsiv, de a demonstra un comportament exuberant.
Aceste conduite sînt impregnate de mînie, antagonism, iritabilitate, agresiune.
Recomandări practice:
 Determinaţi motivele ce stau la baza acestor stări. Ascultaţi atent copilul şi aflaţi-i sentimentele faţă de
sine, de familie. Copiii se “aprind” atunci cînd nu le sînt satisfăcute trebuinţele de dragoste şi respect.
Admiteţi că au puterea de a nu asculta şi a opune rezistenţă. Evitaţi ameninţările. Refuzaţi să deveniţi
complice în conflict.
 Exersaţi şi întăriţi comportamentele alternative.
 Stabiliţi circumstanţele care provoacă aceste comportamente. Evaluaţi-le. Există o perioadă anume în
care ele se manifestă mai frecvent?
 Alcătuiţi o listă a sarcinilor de îndeplinit şi orarul zilei.
 Uneori copiii nu înţeleg că se comportă negativ. Identificaţi problema. Elaboraţi un plan de modificare
a conduitei. Planul trebuie să includă recompense pentru comportamente dezirabile. Practicaţi noile
comportamente şi întăriţi-le prin "încheierea unui contract".
 Ignoraţi comportamentele respective pe cît posibil. Atunci cînd această tactică nu funcţionează, recurgeţi
la tehnici de izolare (ex., time-out). Evitaţi pedeapsa fizică, pentru că provoacă agresivitate.
 Sugeraţi-le părinţilor să nu reacţioneze ameninţător la comportamentele date, conflictul se va înteţi.
Sfătuiţi-i să părăsească camera sau să se îndepărteze de copil pentru cîteva momente.
 Pentru exteriorizarea tensiunii negative, utilizaţi următoarele tehnici: desen, exerciţii fizice, muzică.
 Implicaţi copilul în activităţi, cercuri unde ar putea să se simtă mai bine.
"Copilul impulsiv"
Este foarte uşor să-l depistezi într-un grup de copii. El îşi doreşte ca jocul să înceapă cît mai repede, nu
este atent la explicarea regulilor, iscă mici conflicte. Atunci cînd participanţii sînt captivaţi de joc, copilul
impulsiv îl abandonează, stricînd distracţia şi bunul lui mers.
Totuşi, impulsivitatea este o caracteristică a majorităţii copiilor mici, lucru explicabil prin faptul că gîn-
direa lor nu este suficient de matură şi ei nu au în vedere consecinţele acţiunii. Copiii nu analizează situaţia
în ansamblul ei, astfel că acţiunea şi gîndirea sînt "puse în funcţiune" aproape simultan.
Copiii de pînă la 3 ani se lovesc mereu de masă, scapă lucrurile din mînă, bat toba chiar dacă li se cere
insistent să se oprească. Este modul lor caracteristic de a cunoaşte lumea şi obiectele din jur. Cu toate acestea,
la 4 ani, copiii ar trebui să dobîndească control asupra acţiunilor întreprinse. Dacă ei continuă să fie impulsivi
în mişcări şi comportament, acest lucru le va afecta capacitatea de concentrare şi învăţare. Este greu să le
captezi atenţia, să le ceri o favoare sau să îndeplinească o sarcină. Impulsivitatea este un factor care le afectează
şi relaţiile sociale. De aceea, este necesar a-i ajuta să-şi modeleze reacţiile şi să dobîndească control.
cum poate fi ajutat un astfel de copil? Impulsivitatea poate apărea ca reacţie la rugămintea de a realiza o
sarcină simplă, rugăminte care îl jigneşte. În astfel de cazuri, îndrumaţi-l către activităţi ce presupun o utilizare
mai mare a muşchilor: efortul fizic va reduce nivelul de impulsivitate şi de energie. Dacă este foarte gălăgios
şi activ, propuneţi-i o activitate mai liniştita, de care să se poată bucura înainte de a reveni la cea anterioară.
Iată cîteva exerciţii:
• Ne jucăm cu apa
Desenaţi pe cîteva pahare transparente o linie (cu un marker de culoare accentuată). Rugaţi copilul să
umple paharele cu apă fără a depăşi linia trasată.
• Rostogolirea mingii
 Ghid pentru educatori

--- PAGE 37 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
Trasaţi mai multe linii pe trotuarul din curtea grădiniţei şi cereţi-i copilului să facă pase în aşa fel încît
mingea să nu depăşească aceste limite. Prin acest exerciţiu îl veţi ajuta să îşi stăpînească pornirea de a lovi
mingea tare, de a-şi controla comportamentul.
• „De-a semaforul”
Arătîndu-i cartonaşul de culoare roşie, copilul trebuie să înveţe că e nevoie să se oprească din orice activitate
pe care o desfăşoară, arătîndu-i cartonaşul verde – că se poate întoarce la activitatea lui. În locul cartonaşelor
puteţi folosi indicaţii verbale: ex., semaforul arată roşu sau semaforul arată verde.
"Copilul neatent"
Acest copil nu reuşeşte să stea locului sau să acorde atenţie unui lucru. Neliniştit, el va trece de la un
obiect la altul, de la o activitate la alta, fiind, deseori, diagnosticat în mod greşit cu deficit de atenţie (ADHD,
engl. – attention Deficit hyperactivity Disorder). Lipsa atenţiei şi neliniştea se datorează unor caracteristici
fizice – fie că este vorba de modul în care procesează ceea ce vede sau aude, fie că este vorba de modalitatea
în care îşi mişcă corpul sau în care corpul reacţionează la stimuli.
sugestie! În loc să vă lăsaţi "acaparat/ă" de părţile negative ale comportamentului copilului, im-
punînd restricţii aspre şi cerîndu-i tot timpul „să fie atent”, ajutaţi-l să facă faţă dificultăţilor cu care
se confruntă. Dvs. şi părinţii sînteţi persoanele care îi pot arăta cum trebuie să îşi utilizeze “punctele
forte”. Învăţînd să se concentreze asupra unui lucru, va scoate la iveală şi alte calităţi.
"Copilul egocentric"
Egocentrismul sau convingerea copilului că este centrul universului se întîlneşte la toate vîrstele copilăriei
şi se manifestă diferit. Copilul egocentric de orice vîrstă se plasează pe sine pe primul plan, fără să ţină cont
de părerile şi dorinţele altora, are tendinţa de a exclude existenţa celorlaţi din viaţa lui. Gîndirea egocentristă
este, de cele mai multe ori, alimentată de comportamentul părinţilor faţă de copil. Cînd acesta refuză să se
supună regulilor de orice fel, părintele trebuie să reacţioneze cu calm, să fie ferm şi să poată spune nu. Aten-
ţionaţi părinţii despre acest lucru!
De exemplu, copiii egocentrici îşi doresc să aibă jucăria altui copil şi o pot lua fără a avea aprobarea “stă-
pînului/stăpînei”. Ei nu procedează astfel din răutate, ci pentru că nu sînt în stare să se pună pe locul II!
În general, pînă la 4 ani, copiii învaţă să împartă, să ceară, să facă schimb de jucării, însă, pentru a ajunge
la acest stadiu, au nevoie de puţină îndrumare în:
- a-şi dezvolta simţul proprietăţii;
- a-şi cultiva dorinţa de cooperare şi noţiunea de ajutor reciproc.
Există cîteva modalităţi de a realiza aceste scopuri, cîteva “trucuri” pe care educatorii şi părinţii trebuie să
le pună în aplicare:
1) În cadrul familiei, copilul trebuie să aibă o serie de jucării doar ale lui, care să fie aşezate într-un loc
doar al lui, iar la grădiniţă – 1-2 jucării cu care se joacă în mod preferenţial şi de care este “responsabil”.
Astfel, el va învăţa diferenţa dintre lucrurile lui, lucrurile altora şi lucrurile comune.
2) Este recomandabil să proiectaţi activităţi în cadrul cărora să îi arătaţi cîteva obiecte personale
(îmbrăcaminte, periuţă de dinţi etc.) şi comune (scaun, echipament sportiv, masă, casetofon etc.), din
sala de grădiniţă, dar şi de acasă.
3) Ajutaţi-l să înveţe să fie cooperant cu ceilalţi copii: explicaţi-i că, făcînd schimb de jucării, va avea o
mai mare varietate de jucării. Totodată, trebuie să-i lăsaţi libertatea de a alege ce jucării vrea să împartă
şi cu cine dintre colegi.
Ghid pentru educatori 

--- PAGE 38 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
"Copilul activ, agresiv"
Copilul cu acest tip de personalitate este foarte impulsiv şi predispus la reacţii fizice. Adesea, în loc să se
gîndească cum ar trebuie să acţioneze, întîi acţionează. El devine foarte uşor frustrat şi agresiv: pentru a obţine
ceea ce doreşte, recurge la lovituri. Calităţile lui de bază sînt entuziasmul şi creativitatea.
sugestie! fără să intenţionaţi acest lucru, puteţi agrava comportamentul copilului activ, cu tendinţe
agresive, alternînd între “educatoare de treabă” şi stări de nervozitate şi irascibilitate. aceşti copii au
nevoie de un cadru armonios şi plin de afecţiune, cu reguli respectate de toţi. invitaţi părinţii
la o discuţie, accentuînd cele menţionate şi, totodată, puneţi-vă de acord cu ei în privinţa educaţiei
oferite, făcînd un “front comun” în faţa copilului. este important să îl încurajaţi să îşi folosească
imaginaţia şi să caute alte mijloace de exprimare, în afară de agresivitate.
Agresivitatea copiilor reprezintă una dintre cele mai dificile forme de comportament emoţional negativ
cărora trebuie să le faceţi faţă. Este important să ştiţi, însă, că un comportament agresiv nu va apărea niciodată
brusc, «din senin» sau fără vreo legătură cu mediul de viaţă al copilului sau cel de educaţie. De cele mai dese
ori, manifestările agresive ale copiilor apar ca un răspuns la ceva, ce a avut/ are un impact traumatic asupra
copilului, iar el nu a putut exprima acest lucru într-o manieră adecvată şi directă.
Cauzele agresivităţii la copii pot fi următoarele:
- imitarea comportamentului cuiva (adult, personaj din desene animate, coleg etc.);
- abuz şi/ sau violenţă în familie;
- expresia nemulţumirii (de ex., faţă de presupusa “abandonare” a părinţilor sau regulile prea rigide de
la grădiniţă);
- foame, oboseală sau altă stare de disconfort;
- dorinţa de a atrage atenţia celorlalţi sau de a demonstra superioritatea sa asupra altora (copii sau edu-
catori);
- pedepsele prea dese şi nepotrivite (atît acasă, cît şi la grădiniţă);
- “rodul” unui răsfăţ care determină copilul să creadă că i se cuvine totul;
- sentimentul de nesiguranţă, care îl pot face pe copil să simtă nevoia de a fi defensiv, de a se apăra;
- lipsa abilităţilor adecvate de comunicare (ceea ce face ca acest copil să nu fie înţeles de ceilalţi);
- „metodă” de rezolvare a problemelor, înfrângerea celui mai slab/ mic.
Este important să ştiţi că odată manifestat, comportamentul agresiv riscă să se permanentizeze în cazul
cînd copilul a obţinut ce a dorit, deoarece această „victorie” oferă satisfacţie si beneficiu pentru moment, iar
astfel, se întăreşte comportamentul agresiv.
Sugestii practice:
 Identificaţi şi reduceţi motivele de nemulţumire ale copilului. Evitaţi ameninţarea sau pedepsirea
copilului.
 Recunoaşteţi emoţiile şi sentimentele copilului pentru a vă da seama când este pe cale de a se mânia
şi abordaţi imediat problema supărătoare.
 Actionaţi prompt. De îndată ce aţi observat o monifestare agresivă, aşezaţi-vă în pirostrii lîngă copil şi cu
un ton ferm, spuneţi-i : “Nu face acest lucru pentru că răneşti/ jigneşti / Este interzis să loveşti etc.”.
 Oferiţi-i copilului o pauză. Dacă copilul este mai mare de 2 ani poate déjà să înţeleagă consecinţele
comportamentului său – o pauza de izolare îl poate ajuta să-şi regăsească controlul.
 Ajutaţi copilul să-şi direcţioneze impulsurile agresive spre alte activităţi, constructive ( de ex., jocuri
active cu o conotaţie simbolică, cum ar fi să deseneze ceva sau să joace un rol imaginar).
 Ajutaţi-l să se elibereze de tensiunea acumulată, astfel încât emoţiile să nu fie reprimate doar pentru a
 Ghid pentru educatori

--- PAGE 39 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
izbucni mai târziu, într-un mod mult mai violent.
 Ajutaţi copiii să-şi exprime în mod deschis sentimentele şi emoţiile negative imediat ce ele apar, fără
a depozita în mintea lor resentimentele, mânia sau ura.
 Ajutaţi-l să înţeleagă ceea ce simte. Dacă copilul are 4 ani sau mai mult întrebaţi-l cum se simte când este
furios. Învăţaţi-l procedee simple de gestionare a emoţiilor, precum să respire adânc, să numere pană la 10,
să fredoneze un cantec, şi îndemnaţi-l ca data viitoare când se va mai simţi furios să aplice aceste tehnici.
 Puteţi ignora un acces de furie, dar nu e recomandabil să fiţi indiferent faţă de acesta. După ce totul
s-a liniştit şi copilul devine din nou calm, discutaţi cu el despre comportamentul nepotrivit pe care l-a
avut şi învăţaţi-l cum să se comporte pe viitor, fără să-şi mai piardă controlul.
 Atunci cînd copilul este calm, discutaţi cu el consecinţele comportamentului agresiv şi planificaţi
comportamente alternative. Exersaţi aceste alternative, iar atunci cînd aţi surprins copilul că aplică un
comportament de alternativă – intăriţi-l (prin laudă, premiere, recompense simbolice etc.).
 Faceţi o listă de sarcini pentru a fi îndeplinite şi planificaţi împreună cu copilul programul zilei sau
scenarii posibile.
"Copilul hiperactiv"
Copiii cu acest specific sînt mai activi decît alţii, mai agitaţi, se confruntă cu dificultăţi de concentrare
asupra sarcinii, fiind uşor distraşi de ceea ce se întîmplă în jurul lor.
atenţie!
Copiii cu hiperactivitate se deosebesc de cei cu o dezvoltare normală prin frecvenţa şi intensitatea
manifestărilor comportamentale în 3 domenii importante, atrăgînd atenţia prin:
- dificultăţi de atenţie şi concentrare;
- conduite impulsive,
- hiperactivitate (agitaţie evidentă).
Copiii cu hiperactivitate pot sta într-un loc doar cîteva minute; chiar şi în acest răstimp prezintă un ne-
astîmpăr excesiv. Ei vorbesc prea mult în cadrul activităţilor, au o putere de concentrare redusă (de regulă,
mai puţin de 5 min.), îşi provoacă semenii şi, deseori, strică jucăriile.
Acestor copii le este greu să-şi planifice munca sau jocul, fapt ce are drept consecinţă o activitate neglijentă,
senzaţii de intensă frustrare în joc şi în cercul de prieteni. Ei nu se pot supune regulilor unui joc şi neglijează
sentimentele celorlalţi. Comportarea lor nu se schimbă nici sub influenţa unor argumente logice, nici în
urma aplicării de pedepse.
Prezentăm lista de simptome a hiperactivităţii. Recomandăm însă să vă adresaţi unui specialist (medic
de familie, psiholog, neurolog) în cazul cînd sesizaţi caracteristicile menţionate şi aceastea sînt evidente în
raport cu copiii de aceeaşi vîrstă şi cu acelaşi nivel de dezvoltare. În plus, aceste manifestări trebuie să apară
în mai multe arii de activitate.
Simptome de neatenţie:
• incapacitatea de a da atenţie detaliilor;
• dificultăţi în menţinerea atenţiei în timpul jocului sau îndeplinirii sarcinilor;
• uitarea cerinţelor în timpul activităţilor zilnice;
• neatenţie la persoana care i se adresează direct;
• imposibilitatea de a duce la capăt instrucţiuni;
• dificultăţi în organizarea sarcinilor şi activităţilor;
Ghid pentru educatori 

--- PAGE 40 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
• evitarea sau neplăcerea de a finaliza sarcinile care necesită un efort mental susţinut;
• pierderea frecventă a obiectelor;
• distragere uşoară a atenţiei.
Simptome de impulsivitate:
• rostirea unui răspuns înainte de a se termina întrebarea;
• dificultăţi în a-şi aştepta rîndul (ex., pentru a da un răspuns);
• întreruperea sau intervenirea frecventă în discuţiile altora;
• vorbire excesivă, fără să-i pese de constrîngerile sociale.
Simptome de hiperactivitate:
• agitarea frecventă a mîinilor şi picioarelor;
• schimbarea frecventă a locului în situaţii care presupun menţinerea poziţiei;
• alergare neadecvată;
• dificultate în a se juca în linişte;
• vorbire excesivă;
• agitaţie frecventă.
principalele dificultăţi
comportarea
Copiii hiperactivi manifestă energie mobilă în exces şi insuficient direcţionată, sînt agitaţi din punct de
vedere fizic şi au probleme de concentrare. Ei îşi controlează impulsurile parţial, controlul mişcărilor deseori
nu corespunde cu vîrsta biologică, multe dintre activităţile realizate le sînt marcate de eşecuri mărunte.
Dispoziţia li se schimbă rapid: de la supărare la bucurie şi viceversa. Aceste probleme îi fac să se simtă
vinovaţi şi să se întrebe dacă merită atenţia şi dragostea celor din jur. În aşa caz, copiii încep să aplice com-
pensarea: încearcă să se facă agreabili cu orice preţ, realizînd sarcina mult prea repede sau, pretextînd că nu-i
interesează, refuză să o realizeze ori se manifestă neadecvat, brutal.
competenţe cognitive
Frecvent, copiii hiperactivi asimilează cunoştinţele noi cu dificultate. Unii pot fi mai puţin eficienţi la
sport sau activităţi în care se utilizează muşchii mici (ex., la scriere). Alţii pot avea o eficienţă redusă la memo-
rizarea fenomenelor pe care le observă sau pot întîmpina greutăţi la cititul pe silabe. De asemenea, ar putea
avea dificultăţi de auz şi de pronunţie.
Din această perspectivă, pentru a-i asigura progresul dezvoltativ:
• oferiţi-i copilului hiperactiv recompensă (un cuvînt de laudă, aprecieri de tipul bine sau corect) după
fiecare sarcină îndeplinită, fie şi foarte mică. Dacă nu au parte de ea, copiii îşi vor pierde rapid interesul
pentru muncă şi vor trage concluzia că nu au lucrat bine – o manifestare specifică lor, în contrast cu
cea a altor copii, care continuă să lucreze chiar dacă nu sînt lăudaţi. În cazul cînd nu a făcut bine ceva,
nu va fi certat sau nu i se vor aduce reproşuri, ci, pur şi simplu, va fi atenţionat.
• Oferiţi-i copilului hiperactiv explicaţii la fiecare element nou pînă ce îl asimilează.
• Confruntîndu-se cu o problemă, copiii hiperactivi nu se gîndesc cum trebuie rezolvată, ci o tratează
în mod impulsiv.
"partea bună" a hiperactivităţii:
• Aceşti copii pot fi extrem de creativi şi cu o imaginaţie mult peste medie. Datorită faptului că sînt atraşi de diverse
activităţi în acelaşi timp şi în mintea lor gîndurile şi ideile apar şi dispar cu repeziciune, această caracteristică îi
poate transforma în nişte maeştri ai rezolvărilor, pentru că nu se confruntă cu limitările cu care se confruntă
40 Ghid pentru educatori

--- PAGE 41 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
alţi copii. Astfel, pot deveni izvor de idei, cu un rol major în realizarea unor proiecte.
• De asemenea, datorită inventivităţii lor, pot fi deschizători de drumuri noi, pentru că, deseori, observă ceea
ce ceilalţi nu văd.
• Pus în faţa unei probleme, copilul cu hiperactivitate va oferi o rezolvare surprinzătoare, care acoperă toate
variabilele şi care răspunde tuturor necunoscutelor în acelaşi timp. El nu se confruntă cu acea abordare
unidirecţională, ci prelucrează informaţia combinînd toate elementele, chiar dacă acestea nu au legătură,
răspunsul fiind unul neaşteptat, dar corect şi mai greu de accesat cu o gîndire convenţională.
• Copiii cu hiperactivitate se plictisesc rareori, pentru că trec repede de la o activitate la alta, sînt veseli şi spontani,
explorează totul cu multă aviditate. Ei îşi trăiesc copilăria cu intensitate: o trăsătură care rezistă în timp şi pe
care o întîlnim şi în perioada de adult.
• Motivaţia puternică îi transformă în „performeri” de top, greu de înlăturat din drumul lor spre obţinerea
succesului. Dacă sarcina este interactivă şi nu-i plictiseşte, ei vor munci din greu pentru a ajunge la rezultatul
dorit. În acest caz, nu vor renunţa la obiectivul propus şi vor fi neobosiţi pînă la atingerea scopului propus.
Recomandări practice:
 Cereţi-i copilului hiperactiv lucruri realiste: nu-l rugaţi să stea liniştit atîta vreme cît el nu poate face
aceasta.
 Evitaţi, pe cît posibil, certurile cu un copil hiperactiv. Certurile răscolesc sentimentele şi se termină, de
regulă, fără o rezolvare. E mai bine să ignoraţi lucrurile care nu au importanţă pentru nimeni altcineva
decît pentru el (dacă s-a spălat pe mîini, dacă şi-a făcut ordine pe masa de lucru etc). Ideal ar fi să nu
vă lăsaţi antrenaţi în certurile provocate de copii.
 Stimulaţi-i orice aptitudine sau talent, pentru a-i înlesni cît mai multe succese. Un copil care se bucură
de succes în orice activitate extraşcolară poate suporta şocuri şi greutăţi apărute în alte domenii cu mai
puţină împotrivire sau frustrare.
 Încercaţi să evitaţi pedepsele, învăţîndu-l pe copil cauzele şi efectele unei acţiuni. Adoptaţi o poziţie
rigidă numai atunci cînd sînteţi sigur/ă de rezultat.
 Lăudaţi-l pentru fiecare realizare, într-un mod consecvent. Copiii hiperactivi au nevoie de recompense
repetate, care să-i menţină la nivelul atins, altfel tind să-şi reia modelele de comportare.
 Ajutaţi-l să facă faţă modului său dezorganizat de gîndire. Copiii hiperactivi tind să abordeze mai multe
activităţi fără un plan prealabil, ceea ce duce, deseori, la reuşite scăzute şi la indispunerea prietenilor
şi a familiei.
În colaborare cu părinţii:
 Ajutaţi părinţii să-şi cunoască mai bine copilul.
 Sugeraţi-le să consulte specialişti, în eventualitatea unor tratamente terapeutice, profilactice,
psihoterapeutice.
 Oferiţi-le sprijin informativ cu privire la felul în care să se comporte acasă, astfel încît împreună să
formaţi o echipă de colaborare şi coordonare a acţiunilor.
 Susţineţi părinţii să nu renunţe niciodată. Deseori, după ce au lucrat ani de zile cu copilul lor, ei
nu întrezăresc nici un rezultat, au sentimentul că au procedat greşit, fiindcă copilului „nu-i intră în
cap” regulile de bază ale convieţuirii în societate. Totuşi, solicitaţi să compare situaţia actuală cu cea
de acum cîţiva ani, părinţii recunosc, adesea, că în acest interval copiii au însuşit anumite reguli de
convieţuire.
 Fiţi aliatul părinţilor şi ajutaţi-i să nu se învinuiască. Unele critici, uşor deghizate, rănesc adînc, deoarece
sentimentul de a fi o mamă neadecvată sau un tată necorespunzător este împărtăşit de mulţi părinţi ai
căror copii hiperactivi nu se adaptează unor principii educative de bază. O astfel de autoînvinovăţire
Ghid pentru educatori 4

--- PAGE 42 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
este neîndreptăţită, deoarece nici o persoană din afară nu poate înţelege dimensiunea greutăţilor cauzate
de unii copii. Părinţii trebuie să aibă tăria să-şi recunoască lor, dar şi celorlalţi, că fac tot ce le stă în
putere să-şi ajute copilul.
Cînd ne referim la copiii cu dizabilităţi, anumite elemente care intră în structura personalităţii lor –
imaginea şi stima de sine – capătă o importanţă deosebită, influenţînd, în mare măsură, relaţiile cu cei
din jur şi, nu în ultimul rînd, acceptarea de sine. La mulţi dintre copiii cu dizabilităţi fizice, intelectuale,
de văz sau de auz constatăm că imaginea de sine determină probleme de adaptare şi integrare în mediul
educaţional şi social, sentimente de inferioritate, atitudine de evitare, tulburări de comportament,
nervozitate, anxietate etc.
• Copilul cu dizabilitate locomotorie vizibilă să fie încurajat şi susţinut în acţiunile sale, în scopul de a-i
întări convingerea că va putea fi un elev bun.
• Atitudinea constantă de valorizare va construi o stimă de sine favorabilă, cu rezultate evidente în
adaptarea şi integrarea în procesul educaţional.
• Satisfacerea nevoilor cu care se confruntă copilul (nevoi fundamentale legate de hrană, confort fizic,
securitate, nevoia de afecţiune, nevoia de intimitate etc.) vor preveni sau soluţiona dificultăţile de
autocontrol.
• Copilul crescut într-un mediu familial sănătos, susţinut de o comunicare afectivă, căruia nu i se lezează
trebuinţa la apartenenţă şi identitate (ceea ce se întîmplă în cazul copilului ce frecventează o instituţie
de asistenţă şi ocrotire), ar putea depăşi o serie de probleme: complexe de inferioritate, negativism
nejustificat, sugestibilitate etc.
Aşadar, implicarea timpurie a copilului cu cerinţe educaţionale speciale într-un mediu educaţional şi
aplicarea măsurilor de recuperare, compensare este soluţia optimă pentru obţinerea unui grad de eficienţă cît
mai mare, dar, mai ales, pentru prevenirea apariţiei şi consolidării fenomenelor negative.
7. Abilităţile sociale ale copilului
În procesul formării, copiii sînt învăţaţi să aibă succes într-o gamă largă de situaţii, atît cu alţi copii, cît şi
cu adulţii, inclusiv părinţii şi educatorii lor. Abilităţile de care au nevoie pentru a realiza sarcinile sociale se
numesc abilităţi sociale. Grupate în 5 mari domenii, abilităţile sociale se dobîndesc progresiv şi se construiesc
una pe cealaltă:
• abilităţi care ţin de limbajul corpului: contactul vizual, postura şi expresiile faciale. Copiii privesc
spre partenerii lor de discuţie pentru a arăta că ascultă şi sînt atenţi. De asemenea, ei pot folosi diferite
posturi specifice anumitor situaţii şi pot comunica prin mimică emoţii pozitive sau negative;
• calităţile vocii şi folosirea adecvată a acesteia: tonalitatea. Un copil are, de obicei, o tonalitate plăcu-
tă, expresivă, prietenoasă. Volumul, debitul verbal şi claritatea rostirii sînt celelalte aspecte din această
categorie;
• capacitatea de a realiza o conversaţie: obişnuinţa de a saluta şi de a se prezenta, urmată de iniţiativa
unei conversaţii prin punerea de întrebări simple sau prin realizarea unor afirmaţii simple;
• prietenia reprezintă, adesea, cea mai problematică abilitate socială. Ea este mult mai complexă decît
celelalte şi se manifestă prin disponibilitatea de a oferi ajutor, de a-i invita pe ceilalţi să realizeze activi-
tăţi comune, de a-şi exprima sentimentele sau de a face complimente, de a arăta înţelegere pentru cel
rănit sau care are o suferinţă;
• asertivitatea, un domeniu la care mulţi dintre adulţi au încă de lucrat (!), îşi are şi ea bazele în educaţia
timpurie.
42 Ghid pentru educatori

--- PAGE 43 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
sugestie! Vegheaţi, aşadar, ca discipolii dvs. să fie capabili a lua atitudine atunci cînd este vorba de
drepturile lor, fără a răni pe cineva. Învăţaţi-i să ştie cînd trebuie să ceară ajutor sau o informaţie,
să exprime o nevoie. Dar, mai ales, cum să o facă!
folosiţi toate ocaziile pentru a le explica cum trebuie să reacţioneze atunci cînd sînt “jigniţi” de un
copil sau chiar agresaţi. De ex., puteţi inventa şi monta mici scenete în care copiii să joace un mic
rol, în scopul de a evidenţia o anumită abilitate socială din gama asertivităţii.
Dacă veţi constata că una sau mai multe categorii de abilităţi sociale nu sînt suficient dezvoltate,
aveţi la dispoziţie numeroase ocazii de a le “preda”. În afară de jocurile cu alţi copii, folosiţi filmele
vizionate, personajele din desenele animate etc. care pot reprezenta un model şi contribui la crearea
de înţelesuri ale contextelor sociale.
Ţineţi minte cîteva reguli de învăţare a abilităţilor sociale: “predaţi” cîte o abilitate, folosindu-vă
de varii situaţii, pînă ce aceasta a fost însuşită. faceţi astfel încît “lecţiile” să fie scurte şi distractive;
oferiţi feedback exprimării/manifestării abilităţii respective în situaţii concrete de viaţă şi oportunităţi
de a o exersa. Desigur, nu uitaţi să începeţi cu ce este mai simplu pentru copii.
Despre autocontrol
Un pas important în educarea disciplinei copilului, între 3 şi 6 ani, este creşterea capacităţii de autocontrol.
Sarcină destul de dificilă pentru părinţi şi educatori, dacă ne gîndim că trebuie stabilit un echilibru între nevoia
de independenţă a copilului la această vîrstă fragedă şi necesitatea impunerii unor limite menite a forma un
comportament corect din punct de vedere social.
Prin noţiunea de autocontrol înţelegem capacitatea de a decide care este momentul potrivit şi modalitatea
adecvată de exprimare a sentimentelor, precum şi capacitatea de a selecta impulsul care trebuie urmat. Pare
o noţiune extrem de dificilă pentru un copil care abia a învăţat să exploreze mediul şi nu deţine o experienţă
de viaţă suficient de bogată pentru a-şi putea gestiona emoţiile.
În perioada 3-5 ani, copilul are primul contact cu noţiunile de etică şi morală, ale căror norme, de multe ori,
vin în contradicţie cu impulsurile lui şi impun un control asupra emoţiilor şi dorinţelor imperioase. În aceste
condiţii, un control extern exagerat, exercitat de părinţi şi educatori, poate crea efectul contrar, stîrnind agresivi-
tatea copilului şi generînd tensiuni între el şi adulţii din anturajul lui (copilul poate deveni obraznic, neascultător,
provocator). De asemenea, neconturarea unor limite sau o educaţie prea laxă, care lasă lucrurile la bunăvoinţa
copilului, poate produce disfuncţii comportamentale serioase, mult mai dificil de corectat.
Primul pas în găsirea unui echilibru educaţional menit să dezvolte autocontrolul copilului este înţelegerea
de către educatori (şi părinţi, bineînţeles) a faptului că un comportament inadecvat al copilului este o ocazie
preţioasă de a-l remedia. Prin urmare, nu vom trata aceste conduite ca fiind negative, ci, mai curînd, ca pe
o oportunitate.
există cîţiva indicatori de care puteţi ţine cont atunci cînd abordaţi educarea autocontrolului la copil:
1. Asiguraţi-vă că înţelege ce înseamnă o regulă şi care este utilitatea ei. Dacă vă rezumaţi doar la a-i spune
nu este voie! sau Încetează!, copilul nu va percepe motivul pentru care trasaţi această limită şi îşi va
simţi libertatea îngrădită. Prin urmare, trebuie să alocaţi timp explicaţiilor menite a-l face să înţeleagă
de ce un comportament este inadecvat şi să vă asiguraţi că a pătruns sensul acestuia prin întrebări şi
exemple.
2. Încercaţi să aflaţi de ce copilul şi-a pierdut controlul, atunci cînd acest lucru se întîmplă: nu i-a plă-
cut un anumit loc sau o anumită situaţie, comportamentul dvs. a fost exagerat şi aceasta este singura
manieră în care a putut răspunde. Îl puteţi ajuta să dezvolte comportamente optime doar identificînd
cauzele pierderii controlului. De aceea, trebuie să daţi dovadă de răbdare, să-l observaţi în contexte de
Ghid pentru educatori 4

--- PAGE 44 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
viaţă cît mai variate: o conduită care nu se manifestă niciodată acasă poate să se manifeste la grădiniţă,
în colectiv, pe terenul de joacă. Din acest motiv, colaborarea cu părinţii este extrem de indicată.
3. Ajutaţi copilul să îşi recapete autocontrolul. Veţi realiza acest lucru numai dacă veţi demonstra calm şi
tact atunci cînd observaţi la el probleme în gestionarea emoţiilor. În felul acesta îi oferiţi şi un exemplu
de autocontrol. Tatonaţi terenul şi stabiliţi ce îl poate ajuta să îşi redobîndească autocontrolul. Unii
copii pot fi receptivi la îmbrăţişări, alţii – la distrageri, la implicare într-o nouă activitate. Ei pot fi
temperaţi şi printr-o discuţie pe un ton calm şi blînd.
Cu timpul, odată cu interiorizarea şi înţelegerea regulilor, copilul va fi tot mai apt să îşi gestioneze impul-
surile, în special dacă adulţii din jurul său au dat dovadă de echilibru, răbdare în a-l învăţa cum să realizeze
acest lucru.
8. Disciplinare pozitivă
Concepte:
- disciplinare – învăţarea comportamentului dorit în paralel cu eliminarea comportamentului inadecvat,
prin metode specifice;
- pedeapsă – exercitarea asupra copilului a unui control exterior, prin forţă, cu scopul de a modifica un
comportament problematic.
Disciplinarea copilului ar trebui să fie:
- fermă – consecinţele urmează a fi clar formulate şi apoi aplicate atunci cînd are loc un comportament
neadecvat;
- corectă – consecinţele trebuie să corespundă cu comportamentul neadecvat. În caz de recurenţă a
comportamentului neadecvat, consecinţele urmează a fi anunţate din timp, astfel încît copilul să ştie
ce s-ar putea întîmpla;
- prietenoasă – atunci cînd îi arătaţi copilului că se comportă nepotrivit şi îi aduceţi la cunoştinţă conse-
cinţele posibile, recurgeţi la un stil de comunicare prietenos, dar ferm. Încurajaţi-l să reţină ce are de
făcut pentru a evita anumite urmări. Reveniţi asupra antrenamentului de a fi bun şi lăudaţi-l pentru
comportamentul corect.
disciplina pedeapsa
• Pune accent pe ceea ce copilul trebuie să facă; • Pune accent pe ceea ce copilul nu trebuie să facă;
• este un proces continuu; • are loc o singură dată;
• oferă exemple demne de urmat; • insistă asupra respectării ordinelor;
• dezvoltă autocontrolul; • descurajează independenţa;
• îl ajută pe copil să se schimbe; • are sens numai pentru adult;
• are caracter pozitiv; • are caracter negativ;
• îi permite copilului să se afirme; • îl forţează pe copil să fie cuminte;
• dezvoltă capacitatea de a gîndi a copilului; • ia deciziile în locul copilului;
• dezvoltă respectul de sine; • reduce respectul de sine;
• formează comportamentul adecvat. • condamnă comportamentul neadecvat.
44 Ghid pentru educatori

--- PAGE 45 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
principii de disciplinare:
• adultul se manifestă pozitiv;
• sînt stabilite regulile de comportament, dar şi consecinţele, atît pentru conduite adecvate, cît şi pentru
cele indezirabile;
• copiii care respectă regulile primesc semnale pozitive: recompense morale, mai mult timp liber, anumite
privilegii etc.;
• copiii care nu respectă regulile primesc semnale negative: nu sînt lăsaţi să ia pauze, sînt ţinuţi mai mult
asupra temelor etc.;
• consecinţele ar trebui să urmeze imediat comportamentul;
• regulile şi consecinţele respectării/nerespectării lor sînt negociate cu copiii;
• se porneşte de la premisa că, dacă vor, copiii se pot purta decent şi responsabil;
• responsabilitatea copilului trebuie subliniată în mod constant;
• sprijinirea copilului în a face ceea ce este bine, în a face alegeri bune.
ghid de disciplinare pozitivă
1. Copilul obraznic este un copil descurajat, care are o idee distorsionată despre modul de atingere a
scopului principal – acela de a aparţine. Ideile eronate duc la comportamente deviante.
2. Pentru a ajuta copilul să-şi dezvolte un sentiment sănătos de apartenenţă, astfel ca motivaţia pentru
comportamentul deviant să dispară, utilizaţi încurajarea, sărbătoriţi fiecare pas înspre îmbunătăţire,
nu vă focalizaţi pe greşeli.
3. Un mod eficient de a-l ajuta să se simtă încurajat este să petreceţi ceva timp „în doi’’. Mulţi educatori
au observat schimbări în comportamentul copilului-„problemă” după un schimb de păreri de 5 minute
despre modul în care le place să se distreze.
4. Oferiţi-le copiilor preocupări cu semnificaţie. În numele experienţei, unii educatori le cer să facă lucruri
mult prea simple, pe care le pot îndeplini singuri şi fără prea mult efort. Copiii simt că aparţin/fac
parte dintr-un grup doar atunci cînd ştiu că pot contribui în mod real la realizarea unei sarcini.
5. Decideţi împreună ce trebuie făcut. Urmăriţi ca fiecare copil să facă mereu altceva, să nu-şi reducă activi-
tatea la una şi aceeaşi sarcină. Atunci cînd sînt incluşi în luarea deciziilor, copiii dau dovadă de încredere,
motivaţie şi entuziasm.
6. Debarasaţi-vă de ideea că pentru a-i face pe copii să procedeze bine sau să realizeze un lucru bine, mai
întîi trebuie să-i faceţi să se simtă rău.
7. Pedeapsa va fi oportună doar dacă intenţionaţi să-l liniştiţi pentru moment, însă reacţiile secundare ar
putea fi: resentimentele, rebeliunea, răzbunarea, retragerea.
8. Sugeraţi-le copiilor că greşelile sînt un bun prilej de a învăţa! O cale în acest sens este şi recuperarea
dvs. conform celor 3 r după ce aţi comis o greşeală:
- Recunoaşteţi greşeala;
- Reconcilierea: fiţi gata să spuneţi Îmi pare rău, nu-mi place cum am făcut faţă acestei situaţii;
- Rezolvarea: concentraţi-vă pe soluţii, renunţaţi la acuze.
Această tactică este eficientă numai dacă respectaţi întocmai paşii prezentaţi.
9. Axaţi-vă pe soluţii şi nu pe consecinţe. Mulţi adulţi încearcă să deghizeze pedeapsa numind-o consecinţă
logică. Implicaţi copiii în găsirea de soluţii rezonabile la problemă.
Ghid pentru educatori 4

--- PAGE 46 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
Cum trebuie ajutat copilul să însuşească un comportament
1. Definiţi clar comportamentul pe care Spălatul pe mîini înainte de masă.
doriţi să-l înveţe copilul.
2. Descompuneţi în paşi mici compor- Ridicarea mînecilor, pornirea robinetului, udarea mîinilor, să-
tamentul respectiv. punirea mîinilor, clătirea mîinilor, ştergerea mîinilor, aranjarea
mînecilor.
3. Folosiţi îndrumarea: Luaţi mîinile copilului în mîinile dvs. şi executaţi mişcările necesare
- fizică; spălării pe mîini: acum ne spălăm; acum ne ştergem. Observarea
- verbală; spălatului pe mîini la alţii.
- prin modelare.
4. Recompensaţi aproximările succesive Recompensaţi copilul chiar dacă nu se şterge pe mîini, ci doar se
ale comportamentului dorit. atinge de prosop.
5. Ignoraţi aproximările succesive ale Dacă ştie să se şteargă pe mîini, recompensaţi-l numai atunci cînd
etapelor anterioare. execută bine etapa respectivă.
6. Retrageţi treptat îndrumarea dvs. Dacă ştie care sînt etapele spălării pe mîini, nu-l mai îndrumaţi.
7. Recompensaţi la intervale neregulate. Recompensaţi spălatul pe mîini doar din cînd în cînd.
9. Încă o dată despre importanţa jocului
În copilărie jocul constituie principalul mijloc de dezvoltare în următoarele domenii: fizic, cognitiv, social,
emoţional şi lingvistic. Pare greu de crezut că jocurile cu păpuşile şi cuburile îi vor ajuta pe copii să se transfor-
me în adulţi! Însă jucîndu-se, ei îşi dezlănţuie creativitatea şi imaginaţia, învaţă să gîndească şi să se descurce
în situaţii problematice, îşi formează noi aptitudini, îşi dezvoltă personalitatea şi stabilesc o bază importantă
pentru învăţare.
sugestie! Dacă vă transformaţi în observatori tenace ai copiilor, puteţi vedea “pe viu” cum încep să
dobîndească prin joc noi aptitudini. ca educatori, îi puteţi ajuta doar dacă reuşiţi să vă daţi seama
de stadiul de acumulare în care se află. La început, preşcolarul mic se joacă manevrînd obiectele, apoi
îşi dezvoltă imaginaţia şi imită rolurile adulţilor: “de-a doctorul”, “de-a mama şi tata” etc. abia în
jurul vîrstei de 5-6 ani descoperă jocul cu reguli şi învaţă să creeze relaţii armonioase cu ceilalţi
copii, să se supună regulilor; toate acestea îl vor ajuta să se integreze în societate şi să îşi dezvolte
personalitatea.
Unul dintre cele mai importante aspecte ale jocului constă în "disponibilitatea" acestuia de a fi utilizat
ca instrument al educaţiei. În timp ce se joacă, copilul învaţă formele, culorile şi dimensiunile obiectelor,
precum şi modalităţile prin care părţile componente se îmbină şi alcătuiesc un întreg. Treptat, el învaţă să îşi
facă planuri de acţiune, să dezvolte strategii, să evalueze situaţia şi să identifice soluţii la diverse probleme.
dezvoltarea fizică şi a aptitudinilor motorii prin joc
În primul rînd, jocul este un mijloc de dezvoltare fizică şi refulare a energiei – copilul îşi fortifică muşchii
şi, concomitent, descoperă gustul pentru performanţă. La aceasta vîrstă, este recomandabil a petrece cea mai
mare parte din timpul acordat jocului afară, în aer liber.
4 Ghid pentru educatori

--- PAGE 47 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
sugestie! există numeroase jocuri (înşiratul mărgelelor pe aţă etc.) în cadrul cărora copilul îşi
dezvoltă aptitudinile motorii, care îl vor ajuta ulterior să scrie. acesta poate fi un motiv în plus de
a-i implica şi pe băieţi într-o asemenea activitate!
dezvoltarea imaginaţiei prin joc
Utilizîndu-şi imaginaţia şi “dramatizînd” anumite situaţii prin joc, copilul reuşeşte să îşi testeze dorinţele,
temerile şi speranţele, fără riscul de a fi judecat şi restricţionat de limitările lumii reale. Lumea imaginară se
află în totalitate sub controlul lui şi îi va satisface nevoia de independenţă.
sugestie! folosindu-şi creativitatea, copilul învaţă să anticipeze şi să aibă anumite aşteptări – ima-
ginarea evoluţiei unor evenimente face parte din exersarea gîndirii. nu limitaţi creativitatea co-
piilor: cei care sînt restricţionaţi şi nu îşi pot folosi imaginaţia în joc sînt privaţi de experimentarea
sentimentului de speranţă!
dezvoltarea aptitudinilor matematice şi de rezolvare a problemelor
Construcţiile realizate din cuburi şi rezolvarea puzzle-urilor îl ajută pe copil să înveţe concepte matematice
de bază şi să acumuleze experienţă în rezolvarea situaţiilor problematice.
sugestie! Încurajaţi astfel de jocuri. Discutaţi cu copilul şi fiţi-i partener de joacă!
dezvoltarea limbajului
Ascultînd, copiii învaţă elemente de vocabular, gramatică şi sintaxă fără a-şi da seama: este suficient un
mediu propice, de interacţiune cu adulţii. Jocurile care contribuie la dezvoltarea limbajului sînt cele cu ma-
şinuţe şi animale, precum şi jocul cu păpuşile.
sugestie! Stimulaţi copiii să vă povestească evenimentele prin care au trecut (de ex., cum au petrecut
weekend-ul sau vacanţa), dar şi să creeze propriile scenarii (de ex., cum ar vrea să îşi sărbătorească
ziua de naştere).
dezvoltare socială şi morală prin joc
Elementul-cheie în dezvoltarea socială a copilului este jocul cu reguli, prin intermediul căruia acesta învaţă
ce reprezintă parteneriatul, munca în echipa şi “fair play”. Interesant este faptul că, deşi, în general, mediul
familial presupune reguli flexibile, în cadrul jocului abaterile nu sînt tolerate, fiind aspru penalizate de către
participanţi.
sugestie! Ţineţi minte că maniera de joc scoate la iveală forţa sau slăbiciunea morală a copilului – se
îmbufnează pentru că nu a cîştigat sau îşi bate joc de copiii mai mici, manipulează ori părăseşte jocul
atunci cînd nu cîştigă, trădează neînţelegerea simţului dreptăţii şi echităţii sociale, precum şi cel al
parteneriatului şi al cooperării. aceste atitudini morale se dezvoltă devreme şi continuă să se fortifice
prin “lecţii morale”. nu ezitaţi să i le daţi, dar mare atenţie cum o faceţi: fără să-l moralizaţi!
dezvoltarea personalităţii prin joc
Învăţarea respectării regulilor presupune cooperarea cu alţi copii. Din aceste interacţiuni copilul învaţă să
perceapă calităţile şi defectele celorlalţi. Astfel, el îşi dezvoltă sensibilitatea, egoismul, încăpăţînarea, aroganţa,
altruismul – trăsături de personalitate care îi diferenţiază pe copii la această vîrstă.
Ghid pentru educatori 4

--- PAGE 48 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
sugestie! invitaţi copiii să se includă în joc, chiar şi pe cei care în mod obişnuit „stau cuminte la
locul lor”. nu uitaţi de importanţa acestei activităţi pentru dezvoltarea unei personalităţi agreabile.
S-a constatat că micuţii care nu se joacă cu semenii lor îşi dezvoltă personalitatea în mod deficitar.
10. Traista cu poveşti în educaţia timpurie
Vechea şi universala atracţie a copiilor pentru poveşti le face o sursă de informaţie dinamică şi plină de
semnificaţie, precum şi un mijloc ce asigură un mediu eficient pentru comunicare (inclusiv terapeutică sau
cu mesaje educaţionale). Popularitatea de care se bucură basmele şi legendele, poveştile şi istorioarele atestă
locul unic pe care acestea le au în fantezia copiilor.
modalităţi de a povesti
- Inventaţi-le copiilor mici scurte povestioare folosindu-vă de jucăriile lor, arătîndu-le pe măsură ce sînt
menţionate şi executînd anumite activităţi simultan cu descrierea lor verbală: o păpuşă care-şi dezvăluie
păţaniile sau un ursuleţ care vorbeşte despre viaţa sa din pădure.
- Folosiţi teatrul de păpuşi. Starea de spectator poate contribui la reţinerea unui volum mai mare de
informaţii.
atenţie!
- Poveştile şi povestirile trebuie alese în concordanţă cu particularităţile de vîrstă şi dezvoltarea psiho-
individuală a copiilor.
- Se recomandă ca povestea să fie spusă la finele unui joc mai îndelungat sau după masă.
- Respectaţi ordinea cronologică a evenimentelor din poveste.
- Imaginile folosite trebuie să fie clare şi concise, simple şi accesibile copiilor.
- Pentru ca expunerea să aibă succes în faţa copilului, trebuie să vă transformaţi în mici „actori”, să
fiţi cît mai expresivi.
- Vocea şi tonul sînt mijloacele cele mai importante de care trebuie să faceţi uz pentru a sublinia unele
stări afective.
- Vocea trebuie ajustată la fiecare personaj: atunci cînd imitaţi vocea lupului din povestea capra cu
trei iezi, o veţi îngroşa, iar atunci cînd o imitaţi pe cea a caprei-mamă, o veţi "înzestra" cu tonalităţi
calde, duioase.
- Mimica şi gestica contribuie la mărirea expresivităţii poveştii, la stabilirea unui contact mai viu între
povestitor şi ascultător.
- Prezentarea poveştii poate fi însoţită de puţin “joc”, de puţină interpretare. Dacă un personaj
ciocăneşte într-o uşă sau poartă, ciocăniţi în mobilă, dacă miroase o floare – inspiraţi şi suspinaţi de
plăcere, dacă mănîncă bine – neteziţi-vă uşor burta. Personajele negative pot vorbi în şoaptă. Acest
procedeu este prelucrat de copil mai uşor decît ţipatul. Nu răspundeţi la întrebările puse de copii în
timpul povestitului. Priviţi-i înţelegător şi continuaţi. Dacă insistă cu întrebările, nu este exclus să fi
pierdut firul poveştii sau… că dvs. înşivă v-a zburat gîndul de la poveste la treburile care vă aşteaptă.
Pentru a preveni întreruperea povestitului, stabiliţi de la bun început cînd se vor pune întrebări.
Cum spuneţi poveşti
- Dacă nu vă implicaţi cu adevărat în proces, mai bine nu povestiţi (copilul oricum va observa că nu
sînteţi autentic).
4 Ghid pentru educatori

--- PAGE 49 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
- Primele cuvinte îi pot fermeca pe copii, dacă le demonstraţi că sînteţi pe deplin cufundat în atmosfera
poveştii: în acea clipă li se derulează în faţa ochilor toate evenimentele pe care le redaţi.
- Înainte de a începe povestirea, îndreptaţi-vă spatele, ţineţi bărbia uşor ridicată şi priviţi-i pentru cîteva
momente.
- Începeţi cu… o mică pauză, în timpul căreia priviţi înainte şi aşteptaţi ca tăcerea să inducă liniştea
plină de curiozitate, proprie unei ascultări sănătoase.
- După formula de început, pe care o rostiţi rar şi cu o tonalitate joasă, faceţi din nou o mică pauză.
Exemplu de formulă de început:
a fost odată ca niciodată, pe vremea cînd puricele se potcovea cu nouăzeci şi nouă de oca de fier şi balaurii cu
cîte douăsprezece capete umblau prin lume, iar piticii şi zînele erau prieteni cu oamenii, peste nouă mări, nouă
ţări şi nouă păduri….
Exemplu de formulă de sfîrşit:
şi-am încălecat pe o şa şi am spus povestea aşa, şi-am încălecat pe o lingură cu coada scurtă, să trăiască cine-ascultă!
vîrsta copiilor şi povestea
atenţie!
O parte din poveştile clasice au un sfîrşit tragic sau violent. Acesta are consecinţe nefaste asupra dezvoltării
psihoafective a copilului. Frica, anxietatea, fobia specifică, izolarea sînt cîteva dintre urmări.
Textele pe care le povestim ori le citim copilului vor fi alese cu mult discernămînt. Materialul trebuie să
răspundă unor nevoi specifice vîrstei, adică să-l hrănească pe copil fizic (corpul creşte armonios numai cînd
acesta este fericit), sufleteşte şi spiritual.
• Pentru copiii de -2 ani veţi selecta scurte cîntece, versuri ritmate, poveşti de 7-8 fraze (de ex., Povestea
ridichii), scurte povestiri în versuri.
• Copiii de 2- ani nu sînt atenţi la conţinut, ci la vocea care "pictează" imaginile. Cîntaţi, recitaţi, po-
vestiţi recurgînd la mimică şi gestică, la diverse păpuşi. Încercaţi să excludeţi finalul tragic sau violent:
aveţi voie să-l modificaţi pentru menţinerea echilibrului emoţional al copiilor.
• Pentru copiii de 2-4 ani folosiţi variante simplificate ale poveştilor clasice, reduse ca dimensiuni, şi
rostiţi mai rar decît pentru un copil de 5-6 ani. E bine să puneţi cartea în faţa copilului cu respect
pentru conţinut şi obiectul în sine, aşa încît copilul să trăiască şi el respectul pentru ea.
• Copiii de - ani. Către vîrsta de 5 ani, copiii cer insistent să le povestim aceeaşi istorioară cu ace-
leaşi cuvinte. În caz contrar, ne reproşează că am spus altfel decît în ajun. Repetarea exactă le dă un
sentiment de siguranţă. Spuneţi-le poveşti mai lungi şi rugaţi-i să deseneze ceea ce le-a plăcut, dar şi
să povestească.
11. Inteligenţa emoţională în educaţia timpurie
Concepte:
- inteligenţă emoţională – un set de abilităţi ce implică perceperea şi exprimarea propriilor emoţii, cu-
noaşterea şi înţelegerea afectivităţii celorlalţi, adaptabilitate, controlul impulsurilor şi dispoziţia generală
de a vedea partea pozitivă a vieţii;
Ghid pentru educatori 4

--- PAGE 50 ---
1001 idei pentru o educaţie timpurie de calitate
- afectivitate – un nivel al existenţei unde totul este doar trăit de individ, şi nu cunoscut în mod
conştient;
- sentimente, pasiuni – forme complexe ale afectivităţii cu rol pregnant adaptativ pentru individ;
- emoţii – evaluări ale subiectului privind semnificaţia unui eveniment sau a unei situaţii.
sentimente emoţii
Empatie, compasiune, cooperare, iertare, fericire, Bucurie, teamă, iritare, furie, ruşine, frică, mulţumire, triste-
iubire, respect, acceptare, singurătate, vinovăţie. ţe, mînie, surpriză, durere, supărare, plictiseală, mîndrie.
Perioada optimă de însuşire a abilitaţilor emoţionale, şi deci de dezvoltare a inteligenţei emoţionale, începe
chiar în primii ani de viaţă. Viaţa de familie şi experienţele din grădiniţă constituie cea dintîi şcoală a emoţiilor
oricărui copil, întrucît în aceste medii el învaţă să recunoască atît emoţiile proprii, cît şi reacţiile celorlalţi la
emoţiile sale, exprimarea facială a emoţiilor (ex., să decodifice o frunte încruntată ca semn de îngrijorare sau
supărare, un zîmbet ca semn al bucuriei etc.), modalităţi de răspuns la emoţiile celor din jur; precum şi să
gîndească aceste emoţii şi să îşi aleagă reacţiile; sa citească şi sa îşi exteriorizeze speranţele şi temerile. Această
şcoală a emoţiilor nu înglobează doar ceea ce spun sau fac persoanele apropiate şi educatorii, ci şi modele
legate de modul în care adulţii îşi gestionează propriile emoţii.
Maturizarea afectivă a copilului include imaginea de sine, siguranţa emoţională, capacitatea de a se adapta
la stres şi la schimbare, abilitatea de a socializa şi a învăţa etc.
Dezvoltarea inteligenţei emoţionale contribuie la creşterea armonioasă şi echilibrată a micuţilor, la îmbu-
nătăţirea unor aspecte importante de personalitate, precum:
• abilităţi de comunicare;
• motivaţie;
• voinţă;
• empatie;
• încredere în sine;
• respect de sine;
• respect faţă de ceilalţi;
• gestionarea sentimentelor;
• autocontrol, educarea emoţiilor;
• gestionarea şi depăşirea emoţiilor care îi inhibă (prin identificarea, recunoaşterea şi conştientizarea lor);
• menţinerea emoţiilor care îi ajută sa îşi păstreze echilibrul interior.
copilul inteligent din punct de vedere emoţional:
• este conştient de emoţiile sale şi vorbeşte liber despre ele;
• recunoaşte emoţiile celor din jur;
• comunică uşor despre ceea ce îl interesează sau îl preocupă;
• ştie sa spună nu fără să îi rănească pe ceilalţi;
• are comportamente rezonabile, chiar şi atunci cînd lucrurile nu merg aşa cum şi-ar dori, şi nu aban-
donează o activitate, nici atunci cînd devine dificilă;
• are bine dezvoltat sistemul motivaţional – de pildă, nu face unele activităţi doar pentru că i s-a cerut
să le facă sau pentru că este supravegheat, ci pentru că a înţeles beneficiile şi utilitatea acestora pentru
propria dezvoltare;
• este sigur pe el în majoritatea situaţiilor, iar atunci cînd simte că nu se descurcă, cere ajutor;
• se adaptează rapid la situaţii/persoane noi;
0 Ghid pentru educatori
